Справа № 932/886/26 
Провадження № 1-кп/932/167/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра
у складі: 
головуючого судді    ОСОБА_1 , 
за участю: 
секретаря   ОСОБА_2 ,
прокурора   ОСОБА_3 , 
обвинуваченого   ОСОБА_4 (ВКЗ),
розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Дніпра, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42025052660000051 від 04 серпня 2025 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, Харківської області, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресом: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 – будучи місцевим мешканцем міста Часів Яр, протягом тривалого часу проживав разом з ОСОБА_5 за адресом: АДРЕСА_1 . та був обізнаний, що остання дійсно перебуває на обліку в Управлінні соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради та щомісячно отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2000 грн., на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_4 логін та пароль входу до системи інтернет-банкінгу АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, про що було достовірно відомо ОСОБА_4 
ОСОБА_4 розумів та усвідомлював, що виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від Управління соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради на особистий банківський рахунок померлої ОСОБА_5 повинні припинитися після смерті останньої, але оскільки до Управління соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради не надходила інформація про смерть ОСОБА_5 , кошти продовжували нараховуватися в автоматичному режимі на її особистий банківський рахунок.
Надалі у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки коштами Державного бюджету України, які в розумінні Постанови Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" є щомісячною державною допомогою особам ВПО та які будуть зараховуватися Управлінням соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради на ім`я ОСОБА_5 на належний їй розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», для чого він після її смерті заволодів мобільним терміналом ОСОБА_5 марки "ZTE Blade A72020" (IMEI НОМЕР_2 ) з сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .
Діючи з єдиним злочинним умислом, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом, у період часу з 13.02.2023 по 13.07.2023 ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Костянтинівка, за різними адресами, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, за допомогою якої можливо здійснювати функції прийому та обробки даних про платежі за допомогою програмного забезпечення та апаратних компонентів, а саме мобільний термінал марки "ZTE Blade A72020" (IMEI НОМЕР_2 ) з сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який раніше належав ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що зазначений абонентський номер є фінансовим номером клієнта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_5 , в порушення Загальних принципів конфіденційності та захисту персональних даних в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не будучи в порушення підпункту 1 п.3, п.32, 107, 109 «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №164 (Далі - Положення №164) власником рахунку, держателем платіжного інструменту, або законним представником, та в порушення підпункту 1 п.3 Положення №164, здійснив автентифікацію у мобільному додатку системи інтернет-банкінгу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», шляхом введення в якості логіну та паролю - логіну та паролю ОСОБА_5 , таким чином видаючи себе за власника рахунку ОСОБА_5 , вводячи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в оману, та отримав повний доступ до банківських рахунків померлої ОСОБА_5 у вказаному застосунку, який згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах є інформаційною (автоматизованою) системою. Після чого, не маючи ні дійсного ні уявного права на проведення таких операцій від імені ОСОБА_5 , заволодів шляхом обману та незаконних операцій з електронно-обчислювальною технікою грошовими коштами, належними Управлінню соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради на загальну суму 12000,00 грн., шляхом здійснення 6 (шести) операцій за допомогою мобільного терміналу ОСОБА_5 марки "ZTE Blade A72020" (IMEI НОМЕР_2 ). з сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , в системі інтернет - банкінгу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме перераховував від імені ОСОБА_5 грошові кошти з карткового рахунку померлої ОСОБА_5 НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на свій рахунок НОМЕР_5 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Після перерахування грошових коштів в загальній сумі 12000,00 грн. з рахунку померлої ОСОБА_5 НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на свій рахунок НОМЕР_5 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_4 розпорядився ними шляхом зняття готівки у м. Костянтинівка Краматорського р-н. Донецької області, заподіявши матеріального збитку Управлінню соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради в сумі 12000,00 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що він дійсно, будучи місцевим мешканцем м. Часів Яр, протягом тривалого часу проживав разом із ОСОБА_5 за адресом: АДРЕСА_1 , та був обізнаний, що остання перебуває на обліку в Управлінні соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради та щомісячно отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2000 грн. на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також йому були відомі логін та пароль доступу до системи інтернет-банкінгу вказаного банку. Як пояснив обвинувачений, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, про що йому було достовірно відомо, при цьому він усвідомлював, що після смерті останньої нарахування та виплата державної соціальної допомоги повинні бути припинені, однак у зв`язку з ненадходженням відповідних відомостей до уповноваженого органу, грошові кошти продовжували нараховуватись на банківський рахунок померлої в автоматичному режимі. Після смерті ОСОБА_5 він користуючись її мобільним телефоном, разом із сім-картами, що використовувалися як фінансові номери для доступу до банківських рахунків. У період з 13.02.2023 по 13.07.2023, перебуваючи у м. Костянтинівка, за допомогою зазначеного мобільного телефону він здійснював вхід до системи інтернет-банкінгу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», використовуючи логін та пароль ОСОБА_5 , видаючи себе за власника рахунку, та отримав доступ до її банківських рахунків. Надалі, не маючи законних підстав для розпорядження вказаними коштами, він здійснив ряд операцій з перерахування грошових коштів з рахунку померлої ОСОБА_5 на власний банківський рахунок, унаслідок чого незаконно заволодів грошовими коштами на загальну суму 12000,00 грн. Після цього він розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, а саме зняв їх готівкою та витратив на власні потреби, чим заподіяв матеріальну шкоду Управлінню соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради на зазначену суму.
Свою провину обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю, погодившись із усіма обставинами скоєного кримінального правопорушення та обсягом спричиненої шкоди, щиро покаявся, зазначивши про відсутність намірів в подальшому вчиняти подібне, а також повідомив про те, що відшкодував у повному обсязі спричинену шкоду. 
Представниця потерпілого ОСОБА_7 , будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, надала суду заяву в якій просила розглянути кримінальне провадження без її особистої участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Прохала призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.
Крім позиції представниці потерпілого, усі наявні, в судовому засіданні, учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а тому судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349КПК України. При цьому судом було роз`яснено наявним учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.190КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст.65-67КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12КК України є нетяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, за яким обвинувачений визнає себе винуватим, його наслідки та відношення обвинуваченого до них, відсутність матеріальних та моральних вимог з боку потерпілого, дані про особу винуватого, який є особою раніше не судимою, до адміністративної відповідальності не притягувався; має місце мешкання та місце реєстрації; за сімейним станом – не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку –не має, на диспансерних обліках в закладах охорони здоров`я - не перебуває; офіційно не працевлаштований.
Згідно ст.66КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд враховує його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Згідно ст.67КК України, обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.50КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
При визначенні застосування необхідного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом, також, взято до уваги правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року, де зазначено, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
На підставі вище викладеного, додержуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.190КК України, приходячи при цьому до переконання, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення, призведе до позитивних змін в його особистості, а також відверне підвищений ступінь суспільної небезпечності його особи та у сукупності утворить бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини. Прикладом може слугувати рішення у справі «Швидка проти України».
Дотримання принципу пропорційності, є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа №5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Іспитовий строк — це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим, який під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки.
Іспитовий строк дисциплінує засудженого, має на меті привчити його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля — звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування
З урахуванням наведеного, ретельно вивчивши інформацію про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наслідки вчиненого, визнання вини та щирого каяття щодо скоєного, критичного ставлення до спричиненого, наміру уникати в подальшому повторення подібного та й інших кримінальних правопорушень, позицію потерпілої сторони, в сукупності з іншим, дає суду підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому суд приходить до висновку про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , положень ст.75КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст.76КК України, оскільки вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання, а застосування вказаних вище положень призведе до позитивних змін в його особистості і створить у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
На думку суду іспитовий строк тривалістю один рік належним чином забезпечить здійснення контролю та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків та інші умови випробування.
Цивільний позов не заявлено.
Документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів – відсутні.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до правил ст.ст.96-1,96-2КК та вимог ст.100КПК України.
На підставі ч.4 ст.174КПК України, підлягає скасуванню арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 05 листопада 2025 року.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - не застосовано прокурор до постановлення вироку, щодо обрання будь-якого запобіжного заходу, з клопотанням до суду – не звертався, та, на час постановлення вироку, у суду не має підстав для його застосування.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395КПК України, суд –
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 - визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст.75КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням на нього, відповідно до ст.76КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.
АРЕШТ – накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 05 листопада 2025 року на: мобільний телефон марки «ZTE Blade A72020» та мобільний телефон марки «Moto C Plus» - СКАСУВАТИ.
Речові докази:
- мобільний телефон марки «ZTE Blade A72020», який зберігається у камері зберігання речових доказів ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області (квитанція номер 264, номер книги обліку речових доказів 403, порядковий номер 264), після набрання вироком законної сили - конфіскувати в порядку спеціальної конфіскації в дохід держави
- мобільний телефон марки «Moto C Plus», який зберігається у камері зберігання речових доказів ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області (квитанція номер 264, номер книги обліку речових доказів 403, порядковий номер 264), після набрання вироком законної сили – повернути ОСОБА_4 ..
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя Шевченківського районного 
суду міста Дніпра        ОСОБА_8