ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 

м. Київ

справа № 280/8287/25

адміністративне провадження № К/990/15400/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 (колегія суддів у складі: головуючого судді Головко О.В., суддів Суховарова А.В., Ясенової Т.І.) у справі №280/8287/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.
І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
1. У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просила: 
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 07.08.2025 №923270194009 щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком позивачці, починаючи з моменту звільнення з роботи, а саме з 01.09.2023;
зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області поновити виплату та виплатити пенсію позивачці, починаючи з моменту звільнення з роботи, а саме з 01.09.2023.
2. На обґрунтування позову позивачка послалася на протиправність рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 07.08.2025 №923270194009 про відмову у поновленні їй пенсії. Зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та з 28.07.2010 отримує пенсію за вислугу років як медичний працівник. З 01.12.2010 припинено виплату пенсії у зв`язку з працевлаштуванням позивачки. У зв`язку зі звільненням, 17.07.2025 позивачка звернулась із заявою про подовження виплати пенсії, однак їй було відмовлено у поновленні пенсії з підстав відсутності інформації щодо отримання/неотримання пенсії від російської федерації. Позивач вважає, що, припиняючи нарахування та виплату пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3. Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області, з 28.07.2010 позивачці було призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону №1788-XII. 
4. З 01.12.2010 позивачці призупинено виплату пенсії у зв`язку із її працевлаштуванням за посадою, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
5. 31.07.2025 ОСОБА_1 звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії, а саме, продовження виплати пенсії.
6. За принципом екстериторіальності заява позивачки від 31.07.2025 розглянута ГУ ПФУ у Львівській області, яким прийнято рішення від 07.08.2025 №923270194009 про відмову в перерахунку пенсії подовження виплати. У рішенні зазначено, що оскільки, відповідно до електронної пенсійної справи ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2010, причиною блокування (11 - працює по спеціальності, за яку призначена пенсія за вислугу років) та відсутня інформація щодо отримання/неотримання пенсії від російської федерації, прийнято рішення відмовити у проведенні перерахунку пенсії.
7. Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ у Львівській області, позивачка звернулась до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 25.12.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 07.08.2025 №923270194009 щодо відмови позивачці в поновленні виплати пенсії за вислугу років. Зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області поновити позивачці виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 01.09.2023. Зобов`язав ГУ ПФУ в Запорізькій області виплатити позивачці пенсію за вислугу років, починаючи з 01.09.2023. В іншій частині в задоволенні позову відмовив.
9. Задовольняючи позов у визначеній судом частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка після звільнення з роботи, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років, не повідомляла відповідача про вказані обставини, разом із тим, звернулась із заявою про поновлення виплати відповідного виду пенсії 31.07.2025, тобто в межах трирічного строку, встановленого статтею 46 Закону № 1058-VI, а тому має право на одержання пенсійних виплат за весь період з дня виникнення відповідного права, тобто з 01.09.2023.
10. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 19.03.2026 апеляційні скарги ГУ ПФУ в Запорізькій області, ГУ ПФУ у Львівській області, задовольнив частково, рішення суду першої інстанції змінив в частині дати поновлення та виплати пенсії з « 01.09.2023» на « 31.07.2025». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
11. Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для поновлення виплати позивачки пенсії. Однак дійшов висновку, що за обставинами цієї справи, відповідач був повідомлений про звільнення ОСОБА_1 лише 31.07.2025, а відтак саме з цього періоду у органу Пенсійного фонду виникає обов`язок з поновлення виплати пенсії.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
12. Підставою касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій скаржниця визначає положення пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
На обґрунтування цієї підстави скаржниця зазначає про відсутність висновку щодо застосування статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (Закон - №1058-IV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Вказує на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 46 Закону №1058-IV, а саме застосувавши частину другу замість частини першої, а також статтю 87 Закону №1788-XII, застосувавши абзац другий замість абзацу першого, щодо застосування трирічного процесуального строку при поновленні виплати пенсії з вини пенсіонера. 
13. Позивачка вважає, що суд апеляційної інстанції невірно застосував до обставин цієї справи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, оскільки у справі №510/1286/16-а, на відміну від обставин цієї справи, вирішувалось питання перерахунку пенсії, однак у цій справі питання стосується поновлення виплати пенсії після звільнення, після її припинення з підстав того, що позивачка продовжувала працювати на посаді. 
14. У касаційній скарзі скаржниця, окрім наведеного, покликається на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України і зауважує, що ця справа становить значний суспільний інтерес і стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки на сьогодні відсутній єдиний підхід для вирішення правовідносин, що виникають з питань розмежування частини першої та частини другої статті 46 Закону №1058-IV та правильного визначення суб`єкта відповідального за пропущення несвоєчасної виплати пенсії та не ототожнення терміну, який зазначений для пенсіонера і який зазначений для Пенсійного органу. Позивачка звертає увагу, що спірним у цій справі є саме поновлення виплати пенсії, а не її призначення або перерахунок. 
15. Скаржниця доводить, що у цій справі підлягає застосуванню частина перша статті 46 Закону №1058-IV, яка передбачає, що при поновленні виплати пенсії має застосовуватися трирічний строк перед зверненням за поновленням такої пенсії. 
16. У касаційній скарзі позивачка, окрім наведеного, покликається на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України і зауважує, що ця справа становить значний суспільний інтерес і стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки на сьогодні відсутній єдиний підхід для вирішення правовідносин, що виникають з питань розмежування частини першої та частини другої статті 46 Закону №1058-IV та правильного визначення суб`єкта відповідального за пропущення несвоєчасної виплати пенсії та не ототожнення терміну, який зазначений для пенсіонера і який зазначений для Пенсійного органу.
17. ГУ ПФУ у Львівській області у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правомірність оспорюваного рішення, просить залишити касаційну скаргу позивачки без задоволення.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. За правилами частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
19. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, виходить з такого.
20. Ключовим питанням у цій справі є визначення дати, з якої позивачка має право на поновлення їй пенсії, призначеної на пільгових умовах, після її звільнення.
21. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
23. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
24. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.
25. Згідно з пунктом 1 частини першої, частини четвертої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
26. Отже, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема у постанові від 30.09.2021 у справі № 540/4060/20.
27. Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
28. Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
29. Відповідно до частини другої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
30. За правилами частини першої статті 47 цього Закону пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
31. Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону №1058-ІV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення цього пункту втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009);
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
32. Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачці було призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, як працівнику охорони здоров`я з 28.07.2010, проте, з 01.12.2010 виплату пенсії призупинено у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення відповідного виду пенсії.
33. Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років та припинення її виплати) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
34. За змістом частини другої статті 7 цього Закону, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
35. Наведеним положенням кореспондують приписи абзацу 2 пункту 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років та припинення її виплати), яким було встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. 
36. Таким чином, право на пенсію за вислугу років виникає у особи лише після звільнення зі служби, тобто особа або продовжує працювати, або отримує пенсію за вислугу років. 
37. Суди установили, що припинення виплати позивачці пенсії відбулося відповідно до статті 7 Закону №1788-XII, у зв`язку з працевлаштуванням позивачки на роботу, яка дає право на цю пенсію за вислугу років.
38. За змістом пункту 1.1 Порядку №22-1 (в редакції на момент звернення позивача із заявою про продовження виплати пенсії за вислугу років) заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
39. Відповідно до абзацу 7 пункту 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням, продовженням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, припиненням виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
40. Пункт 1.9 Порядку №22-1 передбачає, що особам, які одержують пенсію, призначену за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.8 цього розділу.
41. Відповідно до пункту 2.4 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.
Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
42. Згідно з пунктом 2.5 Порядку №22-1 у разі працевлаштування / звільнення особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів з дня працевлаштування / звільнення надається органу, що призначає пенсію, заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3), та за відсутності в органу, що призначає пенсію, документів, які підтверджують факт працевлаштування/ звільнення, документи, які підтверджують, що особа працює/ не працює, зазначені у пункті 2.21 цього розділу.
43. Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
44. Таким чином, поновлення виплати пенсії за вислугу років здійснюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. При цьому, для поновлення виплати відповідного виду пенсії особа має звернутися до органу, що призначає пенсії, з відповідною заявою.
45. Суди попередніх інстанцій установили, що позивачка 31.07.2025 звернулась до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років, до якої, крім іншого, додала копію трудової книжки НОМЕР_1 від 24.07.1984, з якої встановлено, що позивачка з 31.08.2023 припинила трудову діяльність, яка давала право на пенсію за вислугу років. 
46. Відтак, суд першої інстанції, з урахуванням положень пункту 2.4 Порядку №22-1 дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка має право на поновлення відповідної пенсії з дня, що слідує за днем звільнення з роботи, тобто з 01.09.2023.
47. При цьому, суди дійшли обґрунтованого висновку, що посилання у спірному рішенні на відсутність інформації щодо отримання/неотримання позивачем пенсії від російської федерації є необґрунтованими і це не оспорюється скаржником.
48. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що орган Пенсійного фонду протиправно відмовив позивачці в поновленні виплати пенсії за вислугу років, оскільки позивачка звернулась за поновленням виплати пенсії за вислугу років саме у зв`язку зі звільненням з роботи, яка дає право на призначення такого виду пенсії, а жодних передбачених законом перешкод у поновлення виплати такого виду пенсії відповідачами не доведено і судами попередніх інстанцій не встановлено.
49. Відповідно до статті 46 Закону №1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
50. За правилами статті 87 Закону №1788-XII нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
51. Наведені норми кореспондуються з положеннями пункту 2.4 Порядку №22-1, який визначає, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
52. Суд першої інстанції встановив, що позивачка після звільнення з роботи, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років, не повідомляла відповідача про вказані обставини, разом із тим, звернулась із заявою про поновлення виплати відповідного виду пенсії 31.07.2025, тобто в межах трирічного строку, встановленого статтею 46 Закону №1058-VI.
53. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачка має право на одержання пенсійних виплат за весь період з дня виникнення відповідного права, тобто з 01.09.2023.
54. Колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про застосування шестимісячного строку для відновлення порушеного права позивачки, оскільки позивач слушно зазначив у касаційній скарзі, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а щодо застосування положень статті 87 Закону №1788-ХІ та статті 46 Закону №1058-ІV підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
55. З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. 
56. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд-
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 у справі №280/8287/25 скасувати.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.12.2025 у справі №280/8287/25 залишити в силі. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується. 

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя С.М. Чиркін