Справа № 361/3603/25 
Провадження № 2/361/1203/25 
23.06.2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ) 
23 червня 2026 року м. Бровари 
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Гізатуліної Н. М., за участю секретаря судових засідань Ковандри А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дніпровське» про визнання бездіяльності роботодавця протиправною та зобов`язання нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, –
УСТАНОВИВ:
Адвокат Хитрий М.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. 
Позов мотивував тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Приватним підприємством «Дніпровське» (далі – ПП «Дніпровське») з 21 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року де працювала на посаді чергової. 
З метою з`ясування розміру нарахованого та сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідачем позивачка звернулась до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області для отримання Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форма ОК-5. 
Згідно з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форма ОК-5 їй стало відомо, що станом на грудень 2024 року практично відсутнє нарахування заробітної плати з березня 2020 року до грудня 2024 року, і відповідно відсутнє перерахування страхових сум для нарахування пенсії та страхового стажу.
Відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб форми ОК-5 станом на грудень 2024 року, відповідачем не проведено позивачці нарахування, утримання із заробітної плати, та не сплачено ЄСВ за період з березня 2020 року до грудня 2020 року. За період з січня 2021 року до липня 2021 року проведено нарахування, утримання із заробітної плати, проте не сплачено ЄСВ.
Зазначені факти також підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб — платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 08 січня 2025 року.
Унаслідок невиконання відповідачем за період з березня 2020 року до грудня 2020 року, з січня 2021 року до липня 2021 року обов`язку по нарахуванні, утриманні із заробітної плати, сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивачка позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірні періоди на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. 
На підставі викладеного просив суд:
1. Зобов`язати ПП «Дніпровське» нарахувати ОСОБА_1 та сплатити виходячи з розміру заробітної плати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2021 року.
2. Стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Копія зазначеної ухвали направлена на адресу позивачки, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта».
За зареєстрованою адресою місця знаходження відповідача засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви. Як вбачається із довідки Акціонерного товариства «Укрпошта» ф.20 судова кореспонденція не вручена адресату та повернута до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.
Позивачка до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ПП «Дніпровське» у період з 21 листопада 2019 року до 30 липня 2021 року, де працювала на посаді чергової. Факт перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем та визначення ПП «Дніпровське» її основним місцем роботи у зазначений період підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 , яка міститься в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що з метою перевірки відомостей щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідачем, 21 лютого 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області для отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 21 лютого 2025 року судом встановлено, що станом на грудень 2024 року у позивачки практично відсутні дані про нарахування заробітної плати за період з березня 2020 року по грудень 2024 року, а також відсутні відомості про перерахування страхових внесків, необхідних для нарахування пенсії та страхового стажу.
Згідно з даними Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) станом на грудень 2024 року відповідачем не здійснено нарахування та утримання із заробітної плати позивачки, а також не сплачено єдиний соціальний внесок за період з березня 2020 року по грудень 2020 року. За період з січня 2021 року по липень 2021 року відповідачем здійснено нарахування та утримання із заробітної плати, однак єдиний соціальний внесок не сплачено.
Наведені обставини також підтверджуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб — платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, а також нарахованого (перерахованого) податку і військового збору станом на 08 січня 2025 року.
Таким чином, у період з 21 листопада 2019 року по 30 липня 2021 року, тобто у період перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із ПП «Дніпровське», роботодавець (ПП «Дніпровське») в порушення законодавства про працю не провів нарахування її заробітної плати та не сплатив ЄСВ. Крім того, з копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 28 березня 2025 року вбачається, що ПП «Дніпровське» періодично здійснювало виплату зарплати на картковий рахунок позивачки.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон) базою нарахування єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».
Згідно з ч. 9 ст. 9 Закону обчислення і сплата єдиного внеску за працівників, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, здійснюються роботодавцями за рахунок сум, на які внесок зарахований.
Положеннями ч. 2, 4, 5, 8 ст. 9 Закону передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску за минулі періоди здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. При цьому платники, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Базовим звітним періодом є календарний місяць.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Пенсійний фонд України відповідно до докладених завдань, зокрема, формує та веде реєстр (облік) застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). 
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. 
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що внаслідок невиконання відповідачем за період з березня 2020 року до грудня 2020 року, з січня 2021 року до липня 2021 року обов`язку по нарахуванні, утриманні із заробітної плати, сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивачка була безпідставно позбавлена належного соціального захисту та пенсійного стажу за спірні періоди на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
ОСОБА_1 за подачу позову сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 02 квітня 2025 року № 3232-7048-5323-3287.
Таким чином, із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280–283 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дніпровське» про визнання бездіяльності роботодавця протиправною та зобов`язання нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування – задовольнити.
Зобов`язати Приватне підприємство «Дніпровське» нарахувати ОСОБА_1 та сплатити виходячи з розміру заробітної плати єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2021 року.
Стягнути Приватного підприємства «Дніпровське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Відповідач: Приватне підприємство «Дніпровське», адреса місцезнаходження: 49032, м. Дніпро, Аеродром, буд. 10, код ЄДРПОУ: 40955161.
Повний текст рішення складений 23 червня 2026 року. 
Суддя Н.М. Гізатуліна