ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 523/8832/23
провадження № 61-5752 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 30 січня 2025 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовної заяви 

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» (далі - КНП «ОРКПЦ» ООР») про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 12 липня 2021 року він працював у відповідача на посаді заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку.
Наказом в. о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 19 квітня 2023 року № 598/23-к його звільнено з займаної посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, тобто за відсутність на роботі без поважних причин (прогул).
Вказував, що був відсутнім на роботі з поважних причин - у зв`язку із перебуванням на лікарняному у періоди з 14 по 18 квітня 2023 року та з 19 по 24 квітня 2023 року, про що повідомив співробітника відділу кадрової служби за допомогою дзвінка у месенджері «Вайбер».
Вважав своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем не вжито заходів для з`ясування причин його відсутності на роботі, зокрема не витребувано письмових пояснень для з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Додатково зауважував, що внаслідок неправомірних дій відповідача переніс душевні страждання, втратив рівновагу і спокій, вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив у 100 000 грн.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати противоправним та скасувати наказ в. о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» від 19 квітня 2023 року № 598/23-к про звільнення згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул; 
- поновити його на посаді заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку КНП «ОРКПЦ» ООР» або на посаді, еквівалентній тій, що він займав до звільнення, тобто до 19 квітня 2023 року; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19 квітня 2023 року, з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 8 558, 68 грн; 
- стягнути 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року у складі судді Середи І. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки генерального директора КНП «ОРКПЦ «ООР» від 19 квітня 2023 року № 598/23-к по особовому складу працівників, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку КНП «ОРКПЦ» ООР» за прогули без поважних причин згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку КНП «ОРКПЦ «ООР».
Стягнуто з КНП «ОРКПЦ «ООР» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19 квітня 2023 року, у розмірі 813 098, 55 грн, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. 
Стягнуто з КНП «ОРКПЦ «ООР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 повідомляв заступника начальника відділу кадрової роботи, цивільного захисту та військового обліку КНП «ОРКПЦ «ООР» про причини відсутності на робочому місці, тобто уповноваженим особам відповідача було відомо про тимчасову втрату працездатності позивача. Факт звернення позивача до лікаря та відкриття відповідних листів непрацездатності у період з 14 по 18 квітня та з 19 по 24 квітня 2023 року знайшов своє підтвердження при розгляді справи.
Водночас адміністрацією відповідача не вживались заходи для з`ясування причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці та не відбирались письмові пояснення, що могло б забезпечити захист гарантованого законом права позивача на працю. За наведених обставин суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на роботі на посаді заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку КНП «ОРКПЦ». 
Крім того, з роботодавця на користь працівника слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, який обчислено за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та з урахуванням розрахунку, наданого позивачем, а також моральну шкоду, розмір якої визначено судом з урахуванням обставин цієї справи, вимог розумності і справедливості. 
Розподіл судових витрат здійснено відповідно до статті 141 ЦПК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2025 року апеляційну скаргу КНП «ОРКПЦ «ООР» задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 21 квітня 2023 року відповідач звертався із запитом до Управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Одеській області з приводу обґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності ОСОБА_1 , на який отримав відповідь від 16 травня 2023 року, згідно з якою перевіркою медичної документації позивача встановлено, що листок непрацездатності № 7622192-2014376863-1 з 14 квітня 2023 року по 18 квітня 2023 року виданий необґрунтовано, оскільки сформований з порушенням пункту 3 Розділу ІІІ та пункту 7 Розділу ІVПорядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, а листок непрацездатності № 7622192-2014376963-1 з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року - продовжений необґрунтовано. 
Обставини необґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності з 14 квітня 2023 року по 18 квітня 2023 року та з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року підтверджуються також актом № 28 від 12 травня 2023 року, витребуваним ухвалою суду від 17 липня 2023 року із Управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Одеській області.
За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 без поважних причин не з`являвся на роботі в період з 17 до 19 квітня 2023 року, у зв`язку із чим відповідач правомірно видав наказ про звільнення ОСОБА_1 за численні прогули за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про визнання наказу про звільнення протиправним, які позивачем не доведені, тому ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

02 травня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 30 січня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18, від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 523/8832/23, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

16 липня 2025 року справа № 523/8832/23 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що окрім моніторингу порталу електронних послуг Пенсійного фонду України на наявність листа непрацездатності відповідачем не вживалося жодних заходів для з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці.
Крім того, роботодавець порушив процедуру притягнення позивача до відповідальності та не зажадав від нього письмових пояснень щодо відсутності на роботі, що в свою чергу, призвело до прийняття незаконного наказу про звільнення.
Суд апеляційної інстанції також не взяв до уваги, що акт перевірки листів непрацездатності, у якому вказано про причини визнання листів непрацездатності необґрунтовано виданими та продовженими, і дії позивача не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, адже позивач не несе відповідальності за своєчасність внесення лікарем відомостей про тимчасову непрацездатність та правильність оформлення листів непрацездатності. При цьому допитана у судовому засіданні лікарка, яка видала листи непрацездатності, підтвердила, що позивач у встановленому порядку звертався до неї з підстав погіршення самопочуття.
Вказує, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. 
Вважає, що причина відсутності позивача на робочому місці є поважною, оскільки у зв`язку з погіршенням стану самопочуття він звернувся до лікаря та повідомив про це роботодавця, тобто виконав всі необхідні дії, які від нього залежали. Водночас суд апеляційної інстанції взагалі не встановлював обставини щодо поважності або неповажності відсутності позивача на роботі.
Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам і обставинам справи та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , яке помилково скасовано судом апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

10 липня 2025 року через підсистему Електронний суд представник КНП «ОРКПЦ» ООР» - Тарановський Р. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив про необґрунтованість її доводів, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Вказує, що 17, 18 та 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 на приступив до виконання своїх функціональних обов`язків, про що складено відповідні акти. 18 квітня 2023 року у телефонному режимі позивач повідомив, що не може приступити до роботи за станом здоров`я і найближчим часом відкриє лікарняний. При цьому станом на 11:00 год 19 квітня 2023 року на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України була відсутня інформація про тимчасову непрацездатність позивача та фактично медичний висновок сформовано лише о 17:05 год 19 квітня 2023 року. 
Звертає увагу на те, що за результатами перевірки, проведеної Управлінням контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Одеській області, встановлено, що листки непрацездатності видані позивачу необґрунтовано, а тому вважає, що при звільненні позивача за прогули без поважних причин відповідач не допустив порушень трудового законодавства. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 липня 2021 року наказом генерального директора комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради» № 166-к ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради з 12 липня 2021 року (а. с. 12, зворот, т. 1).

03 червня 2022 року рішенням Одеської обласної ради № 431-VIII комунальному некомерційному підприємству «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради» змінено назву на комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» (далі - КНП «ОРКПЦ «ООР») (а. с. 13, т. 1).

З 08 квітня 2023 року по 13 квітня 2023 року відповідно до витягу з електронного Реєстру листків не працездатності, ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатний, що підтверджується листком непрацездатності № 7457835-2014144779-1 (а. с. 46-48, т. 1).

13 квітня 2023 року ОСОБА_1 , будучи на лікарняному, приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, про що начальником відділу кадрової роботи цивільного захисту та військового обліку ОСОБА_2 складено пояснювальну записку на ім`я в. о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР», а також складено відповідний акт (а. с. 49, 50, т. 1).

14 квітня 2023 року ОСОБА_1 повідомив заступника начальника відділу кадрової роботи цивільного захисту та військового обліку ОСОБА_2 , про те, що йому вночі стало недобре і він викликав швидку допомогу та приїхати на роботу він не може. Зміст розмови було доведено до відома в. о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» шляхом написання пояснювальної записки (а. с. 51, т. 1).
17 квітня 2023 року ОСОБА_1 не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, про що складено відповідний акт (а. с. 53, т. 1).

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, по телефону пояснив, що скоро відкриє лікарняний лист, про що складено акт (а. с. 54, т. 1).

19 квітня 2023 року станом на 11:00 год ОСОБА_1 не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, про що складено відповідний акт (а. с. 52, т. 1).

За правилами внутрішнього трудового розпорядку КНП «ОРКПЦ» ООР» робочий день починається з 08:00 год (а. с. 55-67, т. 1).

19 квітня 2023 року наказом виконуючого обов`язки генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» № 598/23-к звільнено ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з фінансово-економічних питань та інноваційного розвитку КНП «ОРКПЦ» ООР» за прогули без поважних причин 17, 18 (повні дні) та 19 квітня 2023 року, згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України (а. с. 25, зворот, т. 1).

Того ж дня, 19 квітня 2023 року, за допомогою месенджера «Вайбер» ОСОБА_1 отримав від співробітника відділу кадрової роботи, цивільного захисту та військового обліку КНП «ОРКПЦ» ООР» фото вищезазначеного наказу про звільнення та лист від 19 квітня 2023 року № 666 з проханням з`явитись до КНП «ОРКПЦ» ООР» для отримання трудової книжки (а. с. 11 зворот, 12, т. 1).

Відсутність на роботі у зазначений проміжок часу ОСОБА_1 пояснював тим, що за станом здоров`я йому було відкрито листки непрацездатності: № 7622192-2014376863-1 в період з 14 по 18 квітня 2023 року та № 7622192-2014376963-1 в період з 19 по 24 квітня 2023 року, що підтверджуються відомостями з особистого кабінету порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України (а. с. 10, 10 зворот, т. 1).

Разом з тим, листок непрацездатності № 7622192-2014376863-1 за період з 14 по 18 квітня 2023 року був зареєстрований в Електронному реєстрі листків непрацездатності 19 квітня 2023 року, що підтверджується витягом з електронного реєстру листків непрацездатності (а. с. 63-65, т. 1), а також фото з відображенням особистого кабінету лікаря в електронній системі охорони здоров`я, де зазначений точний час формування відповідного медичного висновку - 19 квітня 2023 року о 17:05 год (а. с. 66, т. 1).

21 квітня 2023 року відповідач звернувся із запитом до Управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Одеській області з приводу обґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності ОСОБА_1 , на який отримав відповідь від 16 травня 2023 року про те, що перевіркою медичної документації ТОВ «Новітній медичний простір» встановлено, що листок непрацездатності № 7622192-2014376863-1 з 14 по 18 квітня 2023 року виданий необґрунтовано, та сформований з порушенням пункту 3 Розділу ІІІ та пункту 7 Розділу ІVПорядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066. Відповідно до даних Електронного реєстру листків непрацездатності, медичний висновок про тимчасову непрацездатність був створений 19 квітня 2023 року, тобто початок строку його дії починається раніше за дату його формування, а листок непрацездатності № 7622192-2014376963-1 з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року - продовжений необґрунтовано (а. с. 83, т. 1). 

Вказані обставини підтверджуються також актом про перевірку обґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності (ЕЛН) від 12 травня 2023 року № 28, наданого Управлінням контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Одеській області на виконання ухвали Суворовського районного суду від 17 липня 2023 року, у якому, зокрема, сімейному лікарю ОСОБА_3 при видачі ЕЛН запропоновано додержуватись вимог наказу МОЗ України від 28 лютого 2020 року № 587 зі змінами (а. с. 152-157, т. 1).

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 , яка є сімейним лікарем позивача, підтвердила звернення ОСОБА_1 , однак зазначила, що дані по лікарняному введено некоректно, на внесення лікарняного є п`ять днів. 18 і 19 квітня 2023 року  ОСОБА_1 був на прийомі надав усі дослідження. Відомості внесено пізніше, тому виникла затримка з його розміщенням в електронному кабінеті.

Свідок ОСОБА_4 , яка займає посаду заступника начальника відділу кадрової роботи, цивільного захисту та військового обліку КНП «ОРКПЦ» ООР», повідомила, що позивач вийшов на роботу 13 квітня 2023 року в період дії лікарняного, а наступного дня повідомив, що йому стало погано. В переписці повідомив, що буде лікарняний лист, однак в електронному кабінеті станом на 11:00 год 19 квітня 2023 року він був відсутній. 

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до змісту статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У цій же статті Основного Закону громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Аналогічні норми закріплені в статті 5-1 КЗпП України.

Водночас відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Водночас невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими до суду доказами (див. постанову Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування причин його відсутності на роботі, а основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я (див. постанову Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 334/8910/18).

У трудових правовідносинах обидві сторони трудових правовідносин (працівник та роботодавець) мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відсутність на роботі 17, 18 та квітня 2023 року ОСОБА_1 в судах попередніх інстанцій пояснював перебуванням у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується лікарняними листками.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 08 квітня 2023 року по 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатний, що підтверджується листком непрацездатності № 7457835-2014144779-1.

Разом з тим, 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 , будучи на лікарняному, приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, про що начальником відділу кадрової роботи цивільного захисту та військового обліку ОСОБА_2 складено пояснювальну записку на ім`я в. о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» та складено відповідний акт від 13 квітня 2023 року.

Однак, вранці 14 квітня 2023 року ОСОБА_1 повідомив заступника начальника відділу кадрової роботи цивільного захисту та військового обліку ОСОБА_2 , про те, що йому вночі стало недобре і він викликав швидку допомогу та приїхати на роботу він не може. Зміст розмови було доведено до відома в. о. генерального директора КНП «ОРКПЦ» ООР» шляхом написання пояснювальної записки.

У понеділок, 17 квітня 2023 року, ОСОБА_1 не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, про що складено відповідний акт.

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 також не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, у телефонному режимі пояснив, що скоро відкриє лікарняний лист, про що складено відповідний акт.

19 квітня 2023 року станом на 11:00 год ОСОБА_1 не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків заступника генерального директора, про що складено відповідний акт.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 наполягав, що його звільнення 19 квітня 2023 року є незаконним, оскільки з 14 по 18 квітня 2023 року та з 19 по 24 квітня 2023 року він був тимчасово непрацездатний, що підтверджується листками непрацездатності № 7622192-2014376863-1 та № 7622192-2014376963-1 відповідно.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що листок непрацездатності № 7622192-2014376863-1 за період з 14 по 18 квітня 2023 року був зареєстрований в Електронному реєстрі листків непрацездатності 19 квітня 2023 року, а фото з особистого кабінету лікаря в електронній системі охорони здоров`я (а. с. 66, т. 1) відображає точний час формування відповідного медичного висновку - 19 квітня 2023 року о 17:05 год. 

Також 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 було відкрито листок непрацездатності №7622192-2014376963-1 за період з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року.

Відповідач наголошував, що про відкриття зазначених листків непрацездатності ОСОБА_1 не повідомляв адміністрацію КНП «ОРКПЦ» ООР», станом на 11:00 год 19 квітня 2023 року на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України була відсутня інформація про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 . 

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 червня 2021 року за № 728/36350, затверджено Порядок формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я (далі - Порядок № 1066).

Пунктом 3 розділу I Порядку № 1066 визначено, що тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку (далі - тимчасова непрацездатність) - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи. Тимчасова непрацездатність обраховується в календарних днях.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу IІІ Порядку № 1066 строк дії медичного висновку є періодом тимчасової непрацездатності (або періодом, на який непрацездатній особі рекомендовано переведення на легшу роботу) та визначається шляхом встановлення дати початку та дати завершення.

Не допускається формування медичного висновку, початок строку дії якого починається раніше за дату його формування в електронній системі охорони здоров`я, окрім: випадків формування медичного висновку зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, для першого медичного висновку випадку тимчасової непрацездатності; медичного висновку категорії «Вагітність та пологи», що не був сформованим в 30 тижнів вагітності; ідентифікації неідентифікованої непрацездатної особи; наявності обставин, визначених у пунктах 7 та 9 розділу IV цього Порядку.

Формування медичних висновків здійснюється тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем, про що робиться відповідний запис у Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності, окрім випадків, передбачених в абзацах другому-п`ятому цього пункту (пункт 1 розділу IV Порядку № 1066).

Відповідно до пунктів 7-9 розділу IV Порядку № 1066 дозволяється формування лікуючим лікарем медичних висновків в Реєстрі: не пізніше наступного дня з дати встановлення лікуючим лікарем факту тимчасової непрацездатності особи, якщо медичне обслуговування здійснювалося не за місцем провадження господарської діяльності з медичної практики; не пізніше п`яти днів з дати встановлення лікуючим лікарем факту тимчасової непрацездатності особи, у разі недоступності електронної медичної інформаційної системи або неможливості обміну даними між електронною медичною інформаційною системою та центральною базою даних електронної системи охорони здоров`я через їхню технічну несправність, або у разі відсутності відповідної технічної можливості в електронній системі охорони здоров`я. У таких випадках період тимчасової непрацездатності особи, що міститься в медичному висновку, що внесений до Реєстру після усунення технічних несправностей, має відповідати періоду, який був визначений лікарем під час встановлення факту тимчасової непрацездатності особи.

Повідомлення про технічні несправності в центральній базі даних електронної системи охорони здоров`я, усунення технічних несправностей або про появу відповідної технічної можливості в центральній базі даних електронної системи охорони здоров`я оприлюднюються на вебсайті електронної системи охорони здоров`я.

У разі виявлення технічної неточності або недостовірної інформації у медичному висновку, зміни до такого медичного висновку вносяться не пізніше сьомого дня з дати його формування відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 952/35235.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 червня 2021 року № 1234, дані медичних висновків про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок), що внесені до Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, надходять з електронної системи охорони здоров`я.

Листок непрацездатності формується в Реєстрі на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що формування медичного висновку, початок строку дії якого починається раніше за дату його формування в електронній системі охорони здоров`я, не допускається, водночас у разі у разі недоступності електронної медичної інформаційної системи або неможливості обміну даними між електронною медичною інформаційною системою та центральною базою даних електронної системи охорони здоров`я через їхню технічну несправність, або у разі відсутності відповідної технічної можливості в електронній системі охорони здоров`я, медичний висновок може бути сформовано не пізніше п`яти днів з дати встановлення лікуючим лікарем факту тимчасової непрацездатності особи.

У справі, що переглядається, встановлено, що з метою перевірки обґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності ОСОБА_1 відповідач звернувся із запитом до Управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Одеській області.

Актом про перевірку обґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності (ЕЛН) від 12 травня 2023 року № 28, наданого Управлінням контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Одеській області встановлено, що ЕЛН № 7622192-2014376863-1 з 14 по 18 квітня 2023 року виданий необґрунтовано, оскільки сформований з порушенням пункту 3 Розділу ІІІ та пункту 7 Розділу ІVПорядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, а саме створений на 6 день після встановлення лікарем факту тимчасової непрацездатності. При цьому відповідно до інформації, наданої лікарем ОСОБА_3 , запис об`єктивного стану пацієнта в електронній медичній карті МІС e-Health за 14 квітня 2023 року відсутній, епізод медичної допомоги на ОСОБА_1 за 14 квітня 2023 року не створений. Наявні лише записи лікаря в медичній карті амбулаторного хворого (Ф-025/0) за 14 квітня 2023 року про огляд ОСОБА_1 та встановлений діагноз: «Гострий міокардит, неуточнений. Легкий перебіг», однак відсутні результати будь-яких лабораторних обстежень та консультацій вузьких спеціалістів, які б підтверджували встановлений діагноз та непрацездатність пацієнта за період лікування з 14 по 18 квітня 2023 року.

Також актом про перевірку обґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності (ЕЛН) від 12 травня 2023 року № 28 встановлено, що ЕЛН № 7622192-2014376963-1 з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року (дата формування 19 квітня 2023 року) продовжений необґрунтовано. Відповідно до інформації, наданої лікарем ОСОБА_3 , запис об`єктивного стану пацієнта в електронній медичній карті МІС e-Health за 18 квітня 2023 року відсутній, епізод медичної допомоги на ОСОБА_1 за 18 квітня 2023 року не створений. Наявні лише записи лікаря в медичній карті амбулаторного хворого (Ф-025/0) за 18 квітня 2023 року про огляд ОСОБА_1 та встановлений діагноз: «Гострий міокардит, неуточнений. Легкий перебіг», однак відсутні результати будь-яких лабораторних обстежень та консультацій вузьких спеціалістів, які б підтверджували встановлений діагноз та непрацездатність пацієнта за період лікування з 19 по 24 квітня 2023 року.

Крім того, в акті про перевірку обґрунтованості видачі та продовження електронних листків непрацездатності (ЕЛН) від 12 травня 2023 року № 28 зазначено про необґрунтованість продовження ОСОБА_1 ЕЛН № 7457835-2014144779-1 з 08 квітня 2023 року по 13 квітня 2023 року та відсутність запису про порушення пацієнтом 13 квітня 2023 року режиму, призначеного лікарем у медичній карті амбулаторного хворого, та відсутність позначки про таке порушення у МВТН. 

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонам доказам, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки лікарняні листки № 7622192-2014376863-1 з 14 по 18 квітня 2023 року та № 622192-2014376963-1 з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року видані необґрунтовано, а отже не підтверджують факт тимчасової непрацездатності позивача у зазначений проміжок часу.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин відсутності на роботі 17, 18 та 19 квітня 2023 року, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що тимчасова непрацездатність громадян, за загальним правилом, підтверджується листком непрацездатності, оформленим належним чином, проте електронні лікарняні листки, на які посилається позивач, не є належними доказами тимчасової непрацездатності позивача 17, 18 та 19 квітня 2023 року через необґрунтованість їх видання лікарем.

При цьому апеляційним судом не встановлено існування об`єктивних перешкод для внесення лікарем медичних висновків про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 в Реєстр медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я вчасно як і не встановлено існування технічної несправності електронної медичної інформаційної системи, що перешкоджала б внесенню Реєстр відповідних медичних висновків. 

Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що роботодавець вживав заходів, спрямованих на встановлення причин відсутності позивача на роботі і лише 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомив адміністрацію КНП «ОРКПЦ» ООР» про відкриття лікарняного листка найближчим часом. 

Однак, як вже зазначалось вище, станом на 11:00 год 19 квітня 2023 року інформація про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України була відсутня. 

Апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що фактично медичні висновки про непрацездатність позивача з 14 по 18 квітня 2023 року та з 19 квітня 2023 року по 24 квітня 2023 року сформовані вже після видачі відповідачем наказу про звільнення ОСОБА_1 та надсилання копії цього наказу позивачу за допомогою месенджера «Вайбер», отримання якого позивач не заперечував, надавши відповідний скріншот (а. с. 11 зворот, 12, т. 1).

Підсумовуючи, за обставин цієї конкретної справи колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у КНП «ОРКПЦ» ООР» як у роботодавця були наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, а саме за відсутність на робочому місці без поважних причин (прогулу) 17, 18 та 19 квітня 2023 року, у зв`язку із чим позовні вимоги позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

Крім того, враховуючи, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої моральної шкоди є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі, колегія суддів, з урахуванням відсутності підстав для задоволення вищевказаних вимог погоджується із висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодування на користь останнього моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач не зажадав від нього письмових пояснень щодо відсутності на роботі, колегія суддів до уваги не бере, оскільки невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими до суду доказами (див. постанову Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17).

Факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни підтверджений належними та допустимим доказами, яким апеляційним судом надана належна оцінка. 

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18, від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович