ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/3738/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів Іванова О.Г., Мартинюка С.В.,
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха балка» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2025 (суддя Бєлік В.Г.; повне рішення складено 15.10.2025) у справі № 904/3738/25
за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області
до Приватного акціонерного товариства «Суха балка», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області
про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заяви і ухвал суду першої інстанції.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Суха балка» заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді у загальному розмірі 1373781,01 грн.
Позов мотивований неналежним виконанням умов договору № 132/2886 від 29.11.2010 в частині повної і своєчасної оплати вартості отриманих послуг постачання гарячої води.
Господарський суду Дніпропетровської області рішенням від 09.10.2025 частково задовольнив позов у справі № 904/3738/25, стягнувши з Приватного акціонерного товариства «Суха балка» на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» основний борг у розмірі 1124718,99 грн, 104489,48 грн пені, 78730,33 грн 7% штрафу, 10209,55 грн трьох процентів річних і 35906,05 грн втрат від інфляції.
Місцевий господарський суд частково відхилив вимоги про стягнення пені через помилку, допущену позивачем під час її розрахунку.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтоване наявністю заборгованості зі сплати вартості отриманої теплової енергії
Місцевий господарський суд відхилив доводи відповідача про звільнення його від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання через форс-мажорні обставини, спричинені введенням на території країни воєнного стану, оскільки наданий відповідачем лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є сертифікатом у розумінні статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Приватне акціонерне товариство «Суха балка» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2025 і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у справі № 904/3738/25.
Скаржник вважає, що позивач не набув право звернення з позовом про стягнення наявної заборгованості, оскільки в порушення положень пункту 8.1 договору не здійснив досудового врегулювання спору.
На думку скаржника, місцевий господарський суд безпідставно не врахував наявність форс-мажорних обставин через введення на території країни воєнного стану, наявність яких підтверджена лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» у відзиві заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.
Позивач заперечує порушення ним вимог пункту 8.1 договору щодо досудового врегулювання спору, оскільки вимогу № 4903/09 від 08.05.2025 про сплату наявної заборгованості надав відповідачу 21.05.2025, водночас вказана претензія залишена без задоволення. Крім того, чинне законодавство не містить вимог обов`язкового досудового врегулювання господарських спорів.
Позивач вважає що відповідач не довів наявність форс-мажорних обставин, як підстави для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, як і не довів причинно-наслідкового зв`язку між введенням воєнного стану і неможливістю своєчасної оплати вартості отриманої теплоенергії.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.01.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Суха балка» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2025 у справі № 904/3738/25.
У судовому засіданні 01.06.2026 колегія суддів оголосила вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»; теплопостачальна організація) 29.11.2010 (15.10.2010) уклало з Відкритим акціонерним товариством «Суха балка» (споживач) договір № 132/2886, відповідно до умов пункту 1.1 якого теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
Споживач, який має прилади комерційного обліку, щомісячно подає до теплопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору, веде журнал обліку споживання
теплової енергії у відповідності з вимогами «Правил користування тепловою енергією» (пункт 5.4 договору).
Додатковою угодою № 5 від 07.10.2011 до договору № 132/2886 від 15.10.2010 сторони узгодили викласти розділ 6 договору «Порядок та умови проведення розрахунків» у новій редакції:
«Оплата за теплову енергію здійснюється покупцем-споживачем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується покупцем-споживачем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. 
Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії (пункт 6.1 договору).
Тариф на постачання теплової енергії з 01.01.2011 складає 844,82грн за 1Гкал з ПДВ (пункт 6.2 договору).
Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 6.3 договору).
Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитої теплової енергії покупцем-споживачем та акта приймання-передачі теплової енергії протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою (пункт 6.9 договору)».
За умовами пункту 7.2.7 договору споживач несе відповідальність за порушення строків оплати отриманої теплової енергії стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.
Згідно з пунктом 8.1 договору розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами або укладенням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин обсягів споживання теплової енергії надаються сторонами не пізніше ніж за 30 днів до початку кварталу.
Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили. Строк виконання зобов`язань за цим договором у такому разі відкладається на період існування таких обставин (пункт 9.1 договору).
Сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна негайно, не пізніше п`яти календарних днів, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії та про припинення дії таких обставин (пункт 9.2 договору).
Цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання до 14 жовтня 2011 року. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін (п. 10.1 договору).
Поставка теплової енергії до об`єктів дислокації споживача підтверджується підписаними сторонами актами передавання-приймання теплової енергії (надання послуг), а саме:
- № 28658 від 31.12.2024 щодо постачання у грудні 2024 року 28,75 Гкал теплової енергії на суму 149002,46 грн (з ПДВ);
- № 25109 від 31.01.2025 щодо постачання у січні 2025 року 93,57 Гкал теплової енергії на суму 518192,04 грн (з ПДВ);
- № 34189 від 28.02.2025 щодо постачання у лютому 2025 року 63,72 Гкал теплової енергії на суму 359021,72 грн (з ПДВ);
- № 39559 від 31.03.2025 щодо постачання у березні 2025 року 16,67 Гкал теплової енергії на суму 98502,77 грн (ПДВ).

6. Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до частини другої статті 275 Господарського кодексу України відпуск енергії (електричної енергії, пару, гарячої і перегрітої води) без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено статтями 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» та є обов`язковим для сторін на підставі закону.
Матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами укладення договору про постачання теплової енергії і отримання її відповідачем впродовж з грудня 2024 року по березень 2025 року в обсязі, загальна вартість якого складає 1124718,99 грн.
Апеляційний господарський зазначає, що скаржник не заперечує наявність у нього заборгованості за договором теплопостачання, у визначеному позивачем розмірі, та суму нарахованих штрафних санкцій і міри відповідальності, встановленої положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, водночас не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності у позивача права звернення з позовом до суду про їх стягнення поза процедурою досудового врегулювання спору, а також про відсутність підстав для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, обґрунтованих наявністю форс-мажорних обставин, спричинених введенням воєнного стану на території країни.
З огляду на встановлені положеннями статті 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зважає на такі обставини у справі.
Конституційний Суд України в пункті 3 рішення від 09.07.2002 у справі № 15-рп/20002 зазначив, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.
Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, тому встановлення договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19.05.2021 у справі № 496/818/19, від 02.05.2022 у справі № 505/1871/20, від 18.08.2023 у справі № 521/15127/19.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи скаржника про передчасність звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими, оскільки досудове врегулювання спору є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно його використовує.
Надаючи оцінку доводам скаржника про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань з оплати вартості теплової енергії через форс-мажорні обставини, обґрунтовані введенням на території країни воєнного стану, апеляційний господарський суд зважає на такі обставини.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Таким чином, вищенаведеними положеннями Цивільного кодексу України та умовами пункту 9.1 договору встановлені випадки за яких особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його невиконання чи неналежне виконання.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Відповідач не надав належних та допустимих у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не обґрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії. Водночас воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
У даному випадку відсутні докази того, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання конкретних зобов`язань за договором. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.
Таким чином, місцевий господарський суд правомірно ухвалив рішення про стягнення з відповідача вартості поставленої позивачем теплової електроенергії із застосування встановлених умовами договору штрафних санкцій.
Своєю чергою, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання, тому їх нарахування не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), у зв`язку з чим правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 Цивільного кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 цього Кодексу. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 та Верховним Судом в постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха балка» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2025 у справі № 904/3738/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2025 у справі № 904/3738/25 залишити без змін.
Судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Суха балка».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 25.06.2026

Головуючий суддя Ю ПАРУСНІКОВ

Суддя О. ІВАНОВ

Суддя С. МАРТИНЮК