Справа № 522/10991/22
Провадження № 2/522/2440/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі: 
головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.
за участі секретаря судового засідання – Гільтай А. В.,
представника позивача – адвоката Субботіної Л. В.,
представника відповідача – адвоката Атаманчук Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 23.07.2016 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинилися, позивач почав проживати окремо, а донька залишилася проживати з відповідачем. У березні 2022 року позивача призвано на військову службу. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2022 шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу місце проживання дитини судом не визначалося.
Зазначає, що відповідач чинить перешкоди у його побаченнях з донькою, не дає можливості позивачу бачитися з нею, що спонукало його звернутися до суду з даним позовом. 
20.07.2022 він звернувся до Служби у справах дітей про надання висновку щодо способів його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте такий висновокСлужба у справах дітей не надала.
Посилаючись на наведене просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , шляхом встановлення для ОСОБА_1 такого способу участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: побачення через тиждень у суботу з 10.00 год. до 18.00 год., а також кожного року у день народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 та день народження доньки ІНФОРМАЦІЯ_3 , на свята кожного року: Новий рік, Великдень.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на його передчасність та безпідставність.
Зазначила, що під час спільного проживання з позивачем їхня сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У грудні 2019 року після припинення між сторонами шлюбних відносин позивач переїхав від дружини та доньки, після переїзду він не проявляв ініціативи у спілкуванні з донькою, не намагався з нею зустрітися. Вона не чинила йому перешкод у спілкуванні з донькою, натомість сам позивач не намагався спілкуватися з дитиною. На момент припинення спільного проживання сторін доньці виповнився лише 1 рік. Уперше після переїзду позивач навідав доньку 14.03.2020 у день її народження, після цього у квітні 2020 року та відповідач не чинила йому перешкод у цьому.
У подальшому позивач тривалий час не виходив на зв`язок, не навідував доньку та не намагався навіть у телефонному режимі дізнатися у відповідача про неї, лише у жовтні 2020 року надіслав відповідачу повідомлення. 14.03.2021 у день народження доньки позивач зателефонував відповідачу, однак жодним чином не намагався дізнатися щось про доньку. Після цього позивач жодного разу не намагався поспілкуватися з відповідачем чи донькою.
Дитина у період з 21.02.2021 до 26.02.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні, однак позивач не навідував її, не займався її лікуванням, та навіть не знав про хворобу дитину.
Відповідач зазначає, що вона, як і позивач, є військовослужбовцем та у зв`язку з її частими відрядженнями в зону АТО, доньку залишала у своїх батьків, місце проживання яких позивачу було відомо, проте останній не проявляв бажання спілкуватися з донькою та ініціативи до такого спілкування. Вирішивши звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, вона намагалася поспілкуватися з позивачем, проте від спільних знайомих їй стало відомо, що позивач змінив номер телефону та під час розмови з ним він не запитував про доньку. 
З грудня 2019 року позивач приїздив до доньки лише один раз, коли їй виповнилося два роки, після цього позивач жодного разу доньку не бачив, а вона в силу свого віку його не пам`ятає. Відповідач стверджує, що ніколи не чинила перешкод у спілкуванні позивача з донькою, натомість він самоусунувся від спілкування з нею, не бере жодної участі в її вихованні, не спілкується з нею, не підтримує жодних відносин, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє жодного інтересу до дитини. Наразі відповідач проживає однією сім`єю з іншим чоловіком, якого донька називає татом та який дбає про неї та забезпечує усім необхідним. Вважає, що встановлення графіку побачень з донькою може завдати шкоди її психологічному здоров`ю, оскільки донька його не пам`ятає. Також вважає передчасним звернення позивача до суду з даним позовом без попереднього визначення органом опіки та піклування одному з батьків, який проживає окремо, способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Також позивач не звертався до неї з пропозицією укласти договір щодо участі у вихованні та утриманні дитини.
У відповіді на відзив позивач щодо арґументів відповідача про передчасність та необґрунтованість позову зазначає, що чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною стали приводом для звернення до суду з даним позовом. При цьому одночасно зі зверненням до суду позивач звернувся до Служби у справах дітей, яка до цього часу не надала висновку щодо способу його участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Вважає, що будь-які спроби позивача побачитись з дитиною є марними, оскільки відповідач з різних причин чинить перешкоди шляхом влаштування скандалів, образ та принижень позивача, не надає інформації щодо навчання, медичного обстеження, проводження дозвілля їх спільної дитини. 
У запереченнях, поданих в порядку ст. 180 ЦПК України, відповідач зазначає, що відповідно до законодавства підставою для звернення до суду є факт ухилення одним із батьків від виконання Висновку органу опіки та піклування, проте відповідач не ухиляється від його виконання, оскільки такого висновку не має. Вважає, що дана обставина виключає наявність підстав для задоволення позову. Також зазначає, що на даний час пройшло понад 3 роки з моменту, коли позивач бачився з донькою, при цьому в силу свого віку вона його не пам`ятає та закономірно вважає своїм батьком чоловіка, який дбає про неї та займається її вихованням.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 року доручено органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради скласти та подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у цій справі.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2024 року залучено Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради - орган опіки та піклування, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі у справі. Доручено Хаджибейській районній адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування скласти та подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у цій справі.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Субботіна Л. В. позов підтримала та просила його задовольнити. Під час виступу у судових дебатах звертала увагу, що позивач перебуває на військовій службі та з урахуванням цього просила забезпечити його особисте спілкування з донькою під час його офіційних відпусток не менше 7 календарних днів поспіль проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_2 або в іншому безпечному місці за погодженням сторін; регулярне спілкування поза відпустками щотижня не менше 2 відеодзвінків (Zoom, Viber, Telegram) тривалістю не менше 30 хв у час, не пізніше 20:30; на канікули та у святкові дні, а саме половина шкільних канікул з батьком, чергування свят (Новий рік, Різдво, день народження). Також додатково просила про безперешкодне телефонне спілкування з обов`язком матері не перешкоджати, сприяти спілкуванню, не формувати негативного ставлення до батька. Також просила у порядку ст. 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу щодо діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради та Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації. Посилалася на несвоєчасне виконання цими органами вимог суду щодо надання висновку, штучне затягування розгляду справи, невжиття належних заходів для оперативного та об`єктивного вирішення спору між батьками. Також указувала на порушення ними принципу найкращих інтересів дитини, що полягає у невжитті заходів для забезпечення збереження зв`язку дитини з батьком, фактичному сприянні ситуації тривалого відчуження дитини від батька. Зазначала про порушення процедури розгляду, що полягала в неналежному повідомленні батька, який проходить військову службу в Збройних Силах України, неповідомлення його представника, відсутність доказів належного інформування про засідання. Також посилалася на безпідставність вимог цих органів щодо надання документів, не передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 866 та неправильне застосування ними законодавства, а також на формування висновків виключно на підставі пояснень матері. 
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Атаманчук Н. С. під час розгляду справи проти задоволення позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити.
Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради - Майдебура Ю. В. під час розгляду справи у судовому засіданні 20.10.2025 пояснила, що позивач на комісію не з`явився, тому не було можливості скласти та подати до суду відповідний висновок щодо розв`язання спору у цій справі.
Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Від представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради – Гаврилюка А. А. на адресу суду надходили клопотання, в яких він просив розгляд справи провести за відсутності представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.
Заслухавши у судових засіданнях представників учасників справи та відповідача, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.07.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2022 у справі № 522/3392/22, яке набрало законної сили 30.06.2022. 
Сторони у справі є батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 17.03.2018 Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами.
ОСОБА_1 з 13.03.2022 перебуває на військовій службі, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.03.2022 № 2.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100).
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком.
Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на наявність спору у них з відповідачем щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, оскільки після припинення шлюбних відносин сторін дитина залишилась проживати разом із матір`ю, та на те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У судовому засіданні за заявами сторін були допитані свідки.
Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача пояснила, що сторони припинили шлюбні відносини у 2019 році, зі слів її сина їй відомо, що він намагався спілкуватися з дитиною, привозив гостинці, однак відповідач перешкоджала такому спілкуванню та не приймала допомоги.
Свідок ОСОБА_5 , яка є сестрою позивача пояснила, що після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 її брат намагався зустрітися з дитиною, однак відповідач цьому перешкоджала.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю відповідача пояснила, що спочатку відносини між сторонами були хорошими, а у подальшому поступово стали погіршувалися. Позивач почав проживати окремо від дружини та дитини. Відповідач залишала дитину з батьками у зв`язку з необхідністю виходу на службу. Наразі вихованням дитини займається відповідач та ОСОБА_7 , з яким її донька проживає однією сім`єю. Стверджувала, що перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною ніхто не чинить.
Свідок ОСОБА_7 , який є чоловіком відповідача, у судовому засіданні пояснив, що він займається вихованням дитини своєї дружини від попереднього шлюбу, яка називає та вважає його своїм батьком. Він також є військовослужбовцем. У нього дуже добрі відносини з дитиною. Відповідач не забороняла позивачу бачитися із донькою, а якби позивач виявляв бажання спілкуватися з донькою, вони з дружиною цьому б не перешкоджали.
Свідок ОСОБА_8 , яка є подругою відповідача у судовому засіданні пояснила, що після припинення у 2019 році між сторонами сімейних відносин вона позивача не бачила. Вихованням доньки займається відповідач та ОСОБА_7 , якого дитина називає батьком. Вона не бачила щоб позивач намагався зустрітися з дитиною. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідача знає з народження. Із позивачем познайомилася, коли сторони одружилися. Їй відомо, що на даний час вихованням дитини займається відповідач та ОСОБА_7 . Відповідач не забороняла позивачу бачитися з дитиною. Після розірвання шлюбу між сторонами вона позивача не бачила.
Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів чинення позивачу зі сторони відповідача перешкод у спілкуванні з дитиною. Фактично як на єдиний доказ на підтвердження цих обставин позивач посилається на показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак такі показання не можуть бути визнані судом належними, допустимими та достатніми доказами, оскільки свідки є матір`ю та сестрою позивача, а про обставини чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, як стверджує позивач, їм відомо зі слів позивача.
Відтак в цій частині позов є недоведеним та задоволенню не підлягає.
Між тим, в ході розгляду справи судом установлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку та способу участі батька у вихованні дитини, що підлягає вирішенню в судовому порядку.
Суд зауважує, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі справедливості, взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №696/299/23.
Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Під час розгляду справи судом зобов`язано орган опіки та піклування скласти та подати до суду висновок щодо розв`язання спору у даній справі. 
Водночас такий висновок до суду не надано.
Листами Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №404/01-20 від 07.02.2025 та № 3491/01-20 від 15.10.2025 на адресу суду повідомлено, що орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради не має можливості надати відповідний висновок, оскільки батько дитини перебуває у складі Збройних Сил України вже понад два роки та не має змоги зустрітися з фахівцями Центру соціальних служб Одеської міської ради. Для проведення відповідної роботи необхідна присутність саме батька, а не його адвоката.
Ураховуючи наведене судом було витребувано проєкт висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо розв`язання спору у даній справі, а також усіх документів, на підставі яких його складено.
Листом Центру соціальних служб Одеської міської ради № 04/01/693 від 28.02.2024 на адресу начальника служби у справах дітей Одеської міської ради, повідомлено, що 22.02.2024 провідним фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Хаджибейському районі було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 щодо проведення оцінки потреб родини малолітньої  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та складено акт оцінки потреб сім`ї. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 та співмешканцем матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у двокімнатній квартирі військового містечка. Дитина забезпечена усім необхідним, мати у повному обсязі виконує батьківські обов`язки відносно доньки. Періодично за дитиною також доглядає її бабуся ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_2 , біологічний батько дитини ОСОБА_1 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з 2020 року. Через це дитина не пам`ятає його та називає і вважає своїм батьком ОСОБА_7 . Вона не забороняла колишньому чоловіку бачитися з дитиною. 
Відповідно до проєкту висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради № 5037 від 16.05.2024 про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , беручи до уваги найкращі інтереси дитини, з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька, Служба у справах дітей Одеської міської ради вважає за можливе визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення спілкування, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини на час зустрічей: через тиждень у суботу з 10.00 год. до 18.00 год. у присутності матері; кожного року 01 травня (у день народження батька) та ІНФОРМАЦІЯ_7 (у день народження доньки), кожного року на свята - Новий рік та Великдень.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 зазначено, що «у випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень».
Відповідно до наявних у матеріалах справи документів, позивач ОСОБА_1 у зв`язку з обставинами, які пов`язані з введенням в Україні воєнного стану, перебуває на військовій службі. Зазначені обставини не оспорюються сторонами у справі.
При цьому батько має право на участь у вихованні та спілкування з дитиною.
Тимчасова відсутність позивача у зв`язку з перебуванням на військовій службі не повинна використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.
При цьому, суд звертає увагу на те, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.
З урахуванням наведеного, суд вважає можливим визначити наступний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який відповідатиме інтересам дитини, забезпечуватиме справедливу рівновагу між інтересами дитини та батька, а також рівність прав батьків щодо дитини, а саме шляхом встановлення графіку побачень (спілкування) батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_10 , з дотриманням режиму дня, харчування та стану здоров`я дитини: через тиждень у суботу з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; у день народження дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) тривалістю три години в денний час доби, за узгодженням конкретного проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ; у день народження батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) тривалістю три години в денний час доби, за узгодженням конкретного проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ; у святкові дні: Новий рік, Великдень кожного року тривалістю три години в денний час доби, за узгодженням конкретного проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ; побачення дитини з батьком у період шкільних канікул дитини двічі на тиждень по три години на день за попереднім узгодженням конкретного дня тижня та проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ; на час перебування батька дитини на військовій службі та неможливістю у зв`язку з цим особистих побачень з дитиною: спілкування дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з батьком ОСОБА_1 за допомогою відеозв`язку з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Telegram) щотижня двічі на тиждень по 30 хвилин на день за попереднім узгодженням конкретного дня тижня та часу з матір`ю ОСОБА_2 , поклавши забезпечення організації такого спілкування зі сторони дитини на матір дитини - ОСОБА_2 ; спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 у день народження батька, у день народження дитини, святкові дні: Новий рік, Великдень за допомогою відеозв`язку з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Telegram) тривалістю 30 хвилин у час, узгоджений між батьками дитини, поклавши забезпечення організації такого спілкування зі сторони дитини на матір дитини - ОСОБА_2 .
З урахуванням виконання позивачем обов`язків із захисту Батьківщини поза за місцем свого постійного проживання, суд вважає, що визначений порядок участі позивача у вихованні дитини відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_3 та сприятиме поступовому відновленню психоемоційного контакту між донькою та батьком. Відомостей про те, що проведення дитиною часу з батьком становить ризик для благополуччя чи безпеки дитини, судом не встановлено.
З огляду на те, що на теперішній час позивач перебуває на військовій службі, наразі можливим способом спілкування з дитиною є засоби дистанційного зв`язку, що забезпечить позивачу можливість вільно спілкуватися з дочкою і сприятиме підтриманню зв`язку дитини з батьком на час його перебування на військовій службі.
Взявши до уваги, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі також доцільно створити йому умови для реалізації права на контакт з дитиною під час її канікул, відпустки батька, за узгодженням між батьками та з урахуванням поточних обставин життя дитини.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визначити спосіб його участі у вихованні дитини, зокрема, шляхом встановлення графіка побачень з донькою, визначеного позивачем, без присутності матері.
Водночас суд зауважує, що у відзиві на позовну заяву, а також і в проєкті висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради вказано, що позивач не бачився з дитиною з 2020 року та дитина його не пам`ятає. Також відповідач висловлювала побоювання, що зустрічі дочки з батьком без її присутності можуть стати травмуючим досвідом для дитини.
У зв`язку з цим, за клопотанням відповідача, ухвалою суду від 18.04.2025 доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради скласти та подати до суду висновок щодо психоемоційного стану дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для вирішення питання щодо участі ОСОБА_1 в її вихованні.
З характеристики психоемоційного стану дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеної заступником начальника ВСР ЦСС ОМР у Хаджибейському районі, яка надійшла на адресу суду з Центру соціальних служб Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 18 квітня 2025 року слідує таке: «….За результатами методик, дівчинка вважає ОСОБА_7 своїм рідним батьком, має з ним добрі відносини. Беручи до уваги незрілий вік дитини та її емоційний стан, інформація щодо наявності біологічного батька, на даний час, може стати травмуючою для дівчинки, призвести до ще більшої емоційної відстороненості та замкнутості».
За змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
Поряд з цим, враховуючи вік ОСОБА_3 , її постійне проживання з матір`ю та емоційний зв`язок з нею, а також те, що позивач не бачився з донькою з 2020 року, тобто з її дворічного віку, суд вважає, що доцільним буде проведення спілкування та побачень батька із донькою протягом перших шести місяців з дня набрання чинності рішенням суду у присутності матері дитини, а у подальшому, зі спливом шестимісячного строку, - без її присутності.
Це, на думку суду, сприятиме поступовому відновленню психоемоційного контакту між батьком та дитиною.
У даному випадку, на переконання суду, шестимісячний період буде достатнім для того, щоб між дитиною і позивачем утворився сталий психоемоційний зв`язок, внаслідок чого, у подальшому, спілкування між ним та донькою можливо проводити без участі відповідача - матері дитини.
При цьому визначений судом порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею не свідчить про вихід судом за межі позовних вимог, оскільки у разі виникнення спору суд за заявою матері або батька самостійно визначає способи та час їхнього спілкування, виходячи виключно з інтересів дитини.
Відповідачем, у свою чергу, не були запропоновані способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини.
В той же час суд наголошує, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так й в судовому порядку встановлений судом у даній справі спосіб участі батька у вихованні доньки, що буде відповідати її інтересам.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №752/9697/19.
Щодо доводів відповідача про передчасність звернення позивача до суду з даним позовом, суд зауважує, що розгляд спору між батьками щодо участі у вихованні та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною належить до компетенції суду, а попереднє рішення органу опіки та піклування не вимагається, оскільки захист прав здійснюється судом безпосередньо, що відповідає сталій судовій практиці.
Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвали стосовно діяльності органів опіки та піклування та Служби у справах дітей, суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
При цьому вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Судом не встановлено підстав для постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України.
Крім того, чинним законодавством не передбачено постановлення окремої ухвали за клопотанням учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 496,20 грн пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, органу опіки та пілклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною – задовольнити частково.
Встановити графік побачень (спілкування) батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дотриманням режиму дня, харчування та стану здоров`я дитини, протягом шести місяців з набрання рішенням законної сили - у присутності матері ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), а після спливу шести місяців - без присутності матері ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), а саме:
- через тиждень у суботу з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.;
- у день народження дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) тривалістю три години в денний час доби, за узгодженням конкретного проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ;
- у день народження батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) тривалістю три години в денний час доби, за узгодженням конкретного проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ;
- у святкові дні: Новий рік, Великдень кожного року тривалістю три години в денний час доби, за узгодженням конкретного проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ;
- побачення дитини з батьком у період шкільних канікул дитини двічі на тиждень по три години на день за попереднім узгодженням конкретного дня тижня та проміжку часу з матір`ю ОСОБА_2 ; 
на час перебування батька дитини на військовій службі та неможливістю у зв`язку з цим особистих побачень з дитиною:
- спілкування дитини ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з батьком ОСОБА_1 за допомогою відеозв`язку з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Telegram) щотижня двічі на тиждень по 30 хвилин на день за попереднім узгодженням конкретного дня тижня та часу з матір`ю ОСОБА_2 , поклавши забезпечення організації такого спілкування зі сторони дитини на матір дитини - ОСОБА_2 ;
- спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 у день народження батька, у день народження дитини, святкові дні: Новий рік, Великдень за допомогою відеозв`язку з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Telegram) тривалістю 30 хвилин у час, узгоджений між батьками дитини, поклавши забезпечення організації такого спілкування зі сторони дитини на матір дитини - ОСОБА_2 .
У решті позову – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,20 грн судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;
Третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, код ЄДРПОУ: 26303264, адреса: м. Одеса, вул. Канатна, 134;
Третя особа: орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, код ЄДРПОУ: 26303175, адреса: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22.

Повне судове рішення складено 11.06.2026.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА