ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6039/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
в с т а н о в и в :
Головне управління ДПС у Львівській області (далі – позивач, ГУ ДПС у Львівській області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача податковий борг до бюджету в розмірі 5782 грн. 67 к. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з довідкою про податкову заборгованість станом на 02.02.2026 заборгованість відповідача становить 5782 грн. 67 к., та складається з податку на доходи фізичних осіб та військового збору на підставі визначених податковим органом податкових повідомлень-рішень. Відповідно до вимог Податкового кодексу України, відповідачу виставлено податкову вимогу від 16.07.2024 №0017027-1303-1301. Несплата відповідачкою заборгованості до бюджету у добровільному порядку зумовила звернення контролюючого органу в суд з даним позовом. 
Ухвалою суду від 02.04.2026 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 
Вимоги ухвали позивачем виконано. 
Ухвалою від 14.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін. 
Згідно із рекомендованим повідомленням (№ відправлення R067148680466), відповідач ОСОБА_1 28.04.2026 отримала копію ухвали про відкриття провадження від 14.04.2026.
Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позов з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується.
Відповідач не скористалася правом на подання відзиву на позовну заяву.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Згідно з довідкою ГУ ДПС у Львівській області про податкову заборгованість ОСОБА_1 від 03.02.2026 №1214/5/13-01-13-03 за відповідачем станом на 02.02.2026 рахується заборгованість в сумі 5782 грн 67 к., яка виникла з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5364 грн 01 к. на підставі:
- податкового повідомлення-рiшення № 9353/13-01-24-08 вiд 07.03.2024 на суму 5024 грн. 01 к.;
- податкового повiдомлення-рiшення №9361/13-01-24-08 вiд 07.03.2024 на суму 340 грн;
З військового збору в сумі 418 грн 66 к. на підставі:
- податкового повiдомлення-рiшення № 9357/13-01-04-08 вiд 07.03.2024 на суму 418, грн. 66 к.
На виконання вимог статті 59 Податкового кодексу України податковий орган сформував та направив відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 16.07.2024 №0017027-1303-1301. 
Докази, які б підтверджували, що вказані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога відповідачем оскаржувались, у справі відсутні. 
Наявність податкового боргу зумовила звернення податкового органу до суду з даним позовом. 
При вирішення справи суд керувався таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі – Податковий кодекс).
Статтею 15 Податкового кодексу передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу , платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За змістом пункту 41.4 статті 41 Податкового кодексу органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.
Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 цієї ж статті, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно із підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу , грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу , податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 Податкового кодексу ).
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Як встановлено в абзаці 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу, податкове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З аналізу наведених положень законодавства слідує, що у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання та не оскарження у зазначений строк відповідного рішення контролюючого органу, таке податкове зобов`язання вважається узгодженим. А грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.
Ураховуючи те, що станом на момент звернення позивача із цим позовом до суду та станом на момент розгляду цієї справи, заявлені позивачем до стягнення грошові зобов`язання відповідача вважаються узгодженими. Водночас зазначені грошові зобов`язання не сплачені у встановлений строк, що підтверджується обліковими даними, та, відповідно, набули статусу податкового боргу.
Доказів на спростування вказаного факту відповідачем не надано.
Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу , контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
За змістом пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу , у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Тобто, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів.
При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
В такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
На виконання вказаних положень Податкового кодексу контролюючий орган 16.07.2024 виставив відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №0017027-1303-1301, згідно із якою сума податкового боргу відповідача станом на 15.07.2024 становить 5782 грн. 67 к. Зазначена податкова вимога надіслана контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.
Проте, як встановив суд, податкову вимогу було надіслано позивачем на невірну адресу. У графі «місце проживання або останнього відомого місця перебування платника податків» зазначено « АДРЕСА_1 », натомість адреса реєстрації місця проживання відповідача « АДРЕСА_1 ». Факт надсилання на невірну адресу також підтверджується копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №0601169131019 та конверта із довідкою про причини повернення/досилання із зазначенням «повертається за закінченням терміну зберігання» №0601169131019.
З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували належне надіслання (вручення) контролюючим органом ОСОБА_1 податкової вимоги, якою визначено податковий борг, як передумови звернення до суду з позовом про стягнення такого, суд висновує про порушення позивачем передбаченої Податковим кодексом процедури примусового стягнення податкового боргу. 
Тому у ГУ ДПС у Львівській області на час звернення до суду і розгляду справи відсутнє право вимагати стягнення цього боргу в судовому порядку. 
Оцінюючи встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про передчасність та необґрунтованість позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262,293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
в и р і ш и в :
У задоволенні позову Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026, код ЄДРПОУ ВП 43968090) до ОСОБА_1 (  АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу, - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О. П.