ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 28 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/3017/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків в якій просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/137/5001 від 24.02.2026 року.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що контролюючий орган, в порушення норм статті 42 ПКУ, вручив копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, не до початку перевірки. Адже, засобами поштового зв`язку, відповідні документи, надійшли на адресу позивача 12.01.2026 в день початку перевірки. Відтак, вказує на те, що проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, призначеної і порядку пункту 79.2 статті 79 ПКУ є протиправним, якщо повідомлення та наказ вручені в перший день проведення перевірки. Крім того, вказує на те, що висновки, до яких дійшов контролюючий орган та які викладені в акті перевірки, не доведені відповідачем. Позивач зазначає, що контролюючий орган не скористався своїм правом здійснити зустрічну звірку, висновки про відсутність права на податковий кредит є необґрунтованими, а документальне підтвердження фінансового-господарських взаємовідносин з контрагентом спростовує їх. Звертає увагу суду на те, що лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах. Також зауважує, що під час аналізу контролюючим органом контрагентів, постачальників по ланцюгу придбання, вироблення, імпорту товару, не враховано можливість вищевказаних контрагентів придбавати товар у неплатника податку на додану вартість. Таким чином, висновки щодо відсутності походження товару по ланцюгу постачання, аналізуючи лише бази даних (зокрема ЄРПН), є не повним та неінформативним.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 заперечення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків проти розгляду справи № 440/3017/26 за правилами спрощеного позовного провадження та з викликом сторін залишено без задоволення.
06.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що наказ від 09.01.2026 №7-п та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 09.01.2026 №2/32-00- 50-01-07 надіслано на адресу ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» 09.01.2026, що підтверджує чек АТ «УКРПОШТА» від 09.01.2026 №4903800115358. ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» здійснює листування зі Східним МУ не лише засобами поштового зв`язку, а й через Електронний кабінет платника податків. Відтак, 09.01.2026 вказані документи були направлені до електронного кабінету платника податків позивача. Тобто, на дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки - 12.01.2026 року, ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» було ознайомлено з Наказом Східного МУ ДПС, що суперечить свідченням підприємства в позові про необізнаність про дату початку перевірки. Відповідач вказує на те, що, в ході перевірки ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» під час декларування фінансово-господарських взаємовідносин із контрагентами-постачальниками: ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО- ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та ФОП ОСОБА_1 встановлено неіснуючі операції з продажу товарів, робіт, послуг з метою незаконного формування податкового кредиту, заниження своїх податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також недостовірність даних, відображених у копіях первинних документах, які було надано в електронному вигляді ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» до перевірки, обмін документами при відсутності факту здійснення господарської операції по ланцюгу придбання-постачання товарно-матеріальних цінностей між вищезазначеними контрагентами. Перевіркою доведено намір суб`єкта господарювання на ухилення від сплати податків, виключно шляхом отримання податкової вигоди за рахунок чи переважно з бюджету (відсутність розумної, економічно-обґрунтованої господарської мети вчинення правочину тощо), у результаті чого застосовуються податкові наслідки, яких сторони прагнули уникнути, без визнання угоди недійсною. Вищезазначене, дає змогу стверджувати щодо відсутності реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, недостовірність даних відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку – учасників відповідної операції.
09.04.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача повністю підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі. Вказує на те, що відповідно до п. 42.5 ст. 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). Зазначає, що платник податків ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» не подавав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет. Таким чином, Наказ від 09.01.2026 №7-п та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 09.01.2026 №2/32-00- 50-01-07, які надіслано на адресу ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» (підтверджує трекінг АТ «УКРПОШТА» №4903800115358) та отримані підприємством 12.01.2026 тобто в день проведення перевірки. Слід зазначити на те, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Таким чином, податковим органом, порушено право платника податків на отримання наказу та повідомлення про проведення контрольного заходу до проведення документальної позапланової невиїзної податкової перевірки. Невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Східним МУ ДПС на підставі 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пунктом 79.2 статті 79, пунктом 200.11 статті 200, підпунктом 69.351 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі – Кодекс) з урахуванням Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженим Законом від 22.05.2022 №2263-ІХ), та наказу Східного МУ від 10.12.2025 №289-п, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» (код ЄДРПОУ 35713283) з питання законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн, по податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2025 року (від 16.12.2025 вх. № 9394129476) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
Копію наказу від 09.01.2026 №7-5 та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 09.01.2026 №2/32-00-50-01-07 направлено засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК».
За результатами перевірки складений акт від 29.01.2026 № 63/32-00-50- 01/35713283.
Перевіркою встановлено порушення:
- п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість та відповідно до п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України у ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» (код ЄДРПОУ 35713283) відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування, задекларованого у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2025 року в сумі 78 166 667 грн;
- п.44.1 ст.44, п.п. «а» п.198.1, абзаців першого – третього п.198.2, абзаців першого – другого п.198.3, абзацу третього п.198.6 ст.198 розділу V Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту декларації з ПДВ за листопад 2025 на суму ПДВ 21 119,00 грн., що призвело до порушення п.200.1, абз. в) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2025 на суму ПДВ 21 119 грн.
Акт надіслано на адресу ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» засобами поштового зв`язку 30.01.2026 року.
Східним МУ за висновками Акту прийняті податкові повідомлення-рішення від 24.02.2026:
- форми B3 №0000/136/5001 про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період листопад 2025 року в сумі 78 166 667 грн.,
- форми B4 №0000/137/5001 про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2025 на суму ПДВ 21 119 грн., які отримані ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК», згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, 02.03.2026 року.
ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» вважає, що відповідачем складено Акт перевірки, що суперечить діючому в Україні законодавству, не погоджується з його висновками, а податкове повідомлення - рішення №000/137/5001 від 24.02.2026 року прийняте з порушенням діючого законодавства, у зв`язку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню у повному обсязі.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з положеннями підпунктів 21.1.1 та 21.1.4 пункту 21.1 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Глава 8 розділу II Податкового кодексу України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи Податкового кодексу України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Положення статті 79 Податкового кодексу України визначають особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Так, згідно з абзацами першим та третім пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 ПК України Верховний Суд дотримується усталеної позиції (постанова від 12 серпня 2020 року у справі № 160/2116/19), що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Окрім цього, суд звертає увагу, що абзацом другим пункту 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
У спірних правовідносинах податковий орган провів перевірку за пунктом 200.11 статті 200 ПК України, отже в даному випадку вимоги пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу не підлягають застосуванню.
Проте зазначений вище виняток щодо недотримання тридцятиденного строку між датою надсилання наказу про призначення перевірки та її початком, який діє для перевірок, пов`язаних із достовірністю нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість, не звільняє податковий орган від загального обов`язку, передбаченого абзацом першим пункту 79.2 статті 79 ПК України. Так, контролюючий орган все одно зобов`язаний вручити платнику податків копію наказу про призначення перевірки перед її початком, але без необхідності очікування 30 днів між надсиланням та початком перевірки.
З огляду на викладене, суд зазначає, що для правильного вирішення справи необхідно вирішити питання щодо дотримання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку із пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України щодо виконання відповідачем обов`язку (обов`язкової вимоги чинного податкового законодавства) з вручення позивачу відповідної копії наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
За правилами абзаців першого-третього пункту 42.4 статті 42 ПК України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронні довірчі послуги " та є доступним в електронному кабінеті.
Датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків (перше речення абзацу четвертого пункту 42.4 статті 42 ПК України).
Крім того, за приписами статті 11 Закону України "Про електронні документи і електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.
Абзац п`ятий пункту 42.4 статті 42 ПК України встановлює, що у разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).
При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом п`ятим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.
Платник податків (крім фінансового агента у частині листування з контролюючим органом з питань, визначених статтею 39-3 цього Кодексу) один раз протягом року може надіслати до контролюючого органу через електронний кабінет заяву про відмову отримувати документи через електронний кабінет. Датою завершення листування платника податків через електронний кабінет є дата, зазначена у квитанції про доставку контролюючому органу заяви про відмову отримувати документи через електронний кабінет (абзац абзац шостий, сьомий пункту 42.4 статті 42 ПК України).
При цьому абзац перший пункту 42.5 статті 42 ПК України передбачає, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
З аналізу наведеної норми вбачається, що направлення контролюючим органом документів через електронний кабінет платника податків є можливим лише за умови наявності відповідного волевиявлення платника податків, оформленого у встановленому законом порядку. Разом із тим, матеріали справи не містять жодного доказу подання позивачем заяви про бажання здійснювати листування з контролюючим органом через електронний кабінет.
Крім того, відповідно до абзаців четвертого, п`ятого пункту 42-1.5 статті 42-1 ПК України платник податків, що пройшов ідентифікацію в електронному кабінеті, самостійно визначає спосіб взаємодії з контролюючим органом, а саме в загальному порядку чи в електронній формі, про що робить відповідну позначку в електронному кабінеті з одночасним обов`язковим зазначенням своєї електронної адреси (адрес). У разі зміни електронної адреси платник податків зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня внести відповідні зміни до своїх облікових даних в електронному кабінеті.
Починаючи з дня, наступного за днем обрання платником податків електронної форми взаємодії з контролюючим органом через електронний кабінет, крім вихідних та святкових днів, взаємодія між ними, яка може бути реалізована в електронній формі засобами електронного зв`язку, здійснюється через електронний кабінет.
Відповідно до підпункту 14.1.56-2 пункту 14.1 статті 14 ПК України, з метою реалізації платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами своїх прав та обов`язків, визначених Кодексом, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами, був розроблений Порядок функціонування електронного кабінету, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 липня 2017 року № 637.
Таким чином, податковим законодавством передбачено можливість листування контролюючих органів з платниками податків в електронній формі, шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет. Лише квитанція про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично, в якій зазначено дату вручення та час доставки документа платнику податків, є належним доказом відправлення на електронний кабінет платника документів з електронного кабінету контролюючого органу. При цьому, у разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).
Судом установлено, що відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про проведення такої перевірки було направлено позивачу через електронний кабінет та засобами поштового зв`язку.
Разом із тим, у ході судового розгляду справи встановлено, що контролюючим органом не надано жодного належного та допустимого доказу направлення спірних документів до електронного кабінету позивача.
Зокрема, матеріали справи не містять квитанції про доставку документів до електронного кабінету платника податків; підтвердження отримання позивачем таких документів; технічних відомостей щодо часу та дати доставки електронного документа; доказів виконання вимог пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України щодо направлення повідомлення про вид документа, дату та час його надсилання до електронного кабінету.
Отже, твердження відповідача про належне направлення наказу та повідомлення через електронний кабінет не підтверджені жодними доказами, а тому не можуть бути покладені судом в основу висновків у справі.
Водночас на підтвердження направлення спірних документів поштовим зв`язком відповідачем надано лише копію фіскального чеку про направлення поштового відправлення та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
При цьому зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення вбачається, що поштове відправлення було вручено позивачу 12.01.2026.
Разом із тим, як установлено судом з акту перевірки від 29.01.2026 № 63/32-00-50- 01/35713283, саме 12.01.2026 визначено датою початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Таким чином, спірні документи були отримані позивачем у день початку проведення перевірки, а не до її початку, як це прямо передбачено пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України.
Суд звертає увагу, що вимога щодо вручення платнику податків копії наказу та повідомлення саме до початку проведення перевірки є імперативною нормою закону та спрямована на забезпечення реалізації платником податків права на належну підготовку до перевірки, подання пояснень, документів та реалізацію інших процесуальних прав.
Крім того, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що подальше надання позивачем документів на запит контролюючого органу підтверджує його належну обізнаність про проведення перевірки та свідчить про правомірність дій податкового органу. 
Сам по собі факт надання платником податків запитуваних документів не свідчить про дотримання контролюючим органом визначеної законом процедури повідомлення про проведення перевірки. Такі дії позивача можуть свідчити виключно про його намір уникнути негативних наслідків, які потенційно могли настати у разі ненадання документів під час здійснення податкового контролю, незалежно від наявності чи відсутності належного повідомлення про проведення перевірки. 
Інше тлумачення фактично призвело б до легалізації порушення контролюючим органом імперативних вимог податкового законодавства лише з підстав подальшої поведінки платника податків, що суперечить принципу правової визначеності та вимогам статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відтак, недотримання контролюючим органом встановленої законом процедури повідомлення платника податків про проведення перевірки свідчить про порушення порядку призначення та проведення такої перевірки.
Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, відповідно до якої перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки; акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 зазначила таке: аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, у першу чергу судом досліджується питання наявності чи відсутності порушень відповідачем вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.
Крім того, у застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 ПК України в взаємозв`язку з приписами пункту 42.2 статті 42 ПК України Верховний Суд дотримується усталеної позиції, згідно якої з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.
Означена позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2015 у справі №21-425а14, від 28.01.2020 у справі №818/998/17, від 15.02.2024 у справі №640/9016/20, від 19.04.2024 у справі № 440/4696/18.
Верховний Суд також сформував усталений підхід (зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18, від 11.06.2020 у справі № 823/1606/17, від 12.08.2021 у справі № 640/3605/19), що наказ вважається надісланим контролюючим органом в порядку, встановленому законом, у разі повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням.
Отже, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим у відповідності до вказаних вимог податкового законодавства.
Наведене також дає підстави для висновку, що у випадку надіслання копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення контролюючий орган має враховувати особливості, пов`язані із правилами вручення поштових відправлень в Україні.
Про обґрунтованість такого висновку свідчать і наступні зміни, що були внесені законодавцем до пункту 79.2 статті 79 ПК України. Зокрема, Законом України від 30 листопада 2021 року №1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01 січня 2022 року, пункт 79.2 статті 79 ПК України доповнено новим абзацом такого змісту: «У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу».
Також суд повторно зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Як приклад, можна навести постанову Верховного Суду від 15.02.2024 по справі №640/9016/20.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належного та своєчасного вручення позивачу копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про її проведення у спосіб та строки, визначені Податковим кодексом України.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про проведення позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення, як обов`язкової умови для проведення планової невиїзної документальної перевірки, зокрема, задля забезпечення права платника податку щодо належного подання документів для проведення перевірки, призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень).
Таким чином, суд констатує про наявність правових підстав для визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/137/5001 від 24.02.2026.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору загальному розмірі 2662,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 КАС України, суд, - 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, буд. 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39802, код ЄДРПОУ 35713283) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр-т Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49600, код ЄДРПОУ 43968079) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити .
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000/137/5001 від 24 лютого 2026 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр-т Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49600, код ЄДРПОУ 43968079) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, буд. 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39802, код ЄДРПОУ 35713283) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А.О. Чеснокова