441/1753/25 2/441/131/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

22.04.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді – Яворської Н.І.,
за участю секретаря судових засідань – Цап І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи – Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація, ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та інше,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 26.08.2025 звернулася в суд з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи – Львівська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними та скасування розпорядження Городоцької РДА №92 від 22.02.2002, в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,6212 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №012036 виданого 25.02.2002, скасувавши в поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а також визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,31 ум.кад.га, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату серія ЛВ № 141740 від 01.04.1997.
Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина, до складу спадкового майна входить: земельна частка (пай) на території Великолюбінської селищної ради, що належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату ЛВ № 141740 від 01.04.1997. Вона прийняла спадщину після смерті батька, між тим, їй не було відомо про наявність у батька права власності на земельну ділянку площею 1,6212 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, коли звернулась до нотаріуса для її оформлення, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, у зв?язку із тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Вказане змушує її звертатись до суду із означеним позовом, просила позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді від 28.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.03.2026 до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_2 .
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, 26.11.2026 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належно.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, 22.04.2026 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позову.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Оскільки ОСОБА_3 помер до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року.
Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця.
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Як видно із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12)
Згідно довідки Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області №360 від 25.06.2025, ОСОБА_3 до дня смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 , разом із ним, окрім інших, була зареєстрована та проживала його неповнолітня дочка ОСОБА_4 (а.с.22) 
Отже, ОСОБА_5 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 .
Як видно із копії спадкової справи №484/2003 від 04.12.2003, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 . 
Відтак, спадщину після смерті ОСОБА_3 , в силу положень ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, прийняли його діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .
Із копії спадкової справи №484/2003 від 04.12.2003 також убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.02.2025, кожна, подали до нотаріуса заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 і зокрема на 1/2 частку земельної ділянки площею 1,6212 га, що розташована на території Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що листами нотаріуса від 20.02.2025 кожній із них відмовлено у видачі свідоцтва, у зв?язку із тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця.
За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. 
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. 
Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. 
Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19)
Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.
Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА №92 від 22.02.2002, в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1.6212 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після його смерті, в цій частині слід визнати недійсним.
Вимоги про скасування розпорядження, державного акту та реєстрації є похідними й залежать від доведеності законності рішення відповідного органу, на підставі якого вони видані.
Оскільки на підставі вищевказаного розпорядження 25.02.2002 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №012036, такий теж слід визнати недійсними та скасувати запис про його реєстрацію.
Між тим, як вбачається із копії Витягу з Книги записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Великолюбінська селищна рада) Львівської області № П-981/0-0.91-1010/308-25 від 28.07.2025 (а.с.14), за ОСОБА_3 значиться Сертифікат серії ЛВ №141740 зареєстрований 01.04.1997 за №402, виданий на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 24.04.1996, за яким йому належало право на земельну частку (пай) розміром 2,31 ум.кад.га на території Великолюбінської селищної ради. 
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 ще за життя був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), відтак, належне йому на час смерті право на земельну частку (пай) розміром 2,31 ум.кад.га входить в склад спадщини після його смерті.
Враховуючи наведене, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом і прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , що окрім неї спадщину після смерті батька в силу положень ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР прийняла ОСОБА_2 та подала до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину і така заява нею не відкликана, суд доходить висновку, що є підстави до часткового задоволення позову та визнання за позивачкою права на 1/2 земельної частки (паю) розміром 2,31 ум.кад.га. на території Великолюбінської селищної ради, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Суд не бере до уваги заяву ОСОБА_2 про те, що вона не претендує на право на земельну частку (пай), оскільки заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку подавала нотаріусу 20.02.2025 (а.с.62)
Керуючись ст.ст. 5, 10, 18-19, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :
позов задовольнити частково.
Визнати недійсними розпорядження голови Городоцької РДА від 22.03.2002 №92, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і Державний акт серія I-ЛВ №012036 від 25.02.2002, виданий на ім`я ОСОБА_3 про право власності на земельну ділянку площею 1,6212 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та скасувати його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №38.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на 1/2 земельної частки (паю) розміром 2,31 ум.кад.га, що розташована на території Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 141740, який зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 402 від 01.04.1997.
В задоволенні решти вимог – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Яворська Н.І.