ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 р.	Справа № 480/6630/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 30.12.25 року по справі № 480/6630/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення двадцять першої сесії Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області від 27.07.2023 року про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній;
- провести демонтаж незаконно встановлених металевих перешкод для руху, П-подібної форми в АДРЕСА_1 (1 шт.).
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виконавчого комітету Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та нечинним рішення Комишанської сілської ради Охтирського району Сумської області від 27.07.2023 "Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічна.
Зобов`язано Комишанську сільську раду відновити рух вантажних автомобілів по вул. Зарічній у с. Комиші шляхом демонтажу металевих перешкод (шлагбаумів) по вулицях Польова, Зарічна, Вишнева у с. Комиші Охтирського району Сумської області.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. в рахунок відшкодування судового збору. 
Відповідач, не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати повністю судове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 по справі № 480/6630/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.
В обґрунтування вимог скарги, відповідач зазначає, що Комишанською сільською радою дотримано вимог Закону та процедури відповідного обмеження. Причинами таких обмежень є необхідність облаштування узбіччя комунальної дороги та з метою недопущення виникнення дорожньо – транспортних пригод, що підтверджується наданими доказами. Крім того, відповідач не погоджується з висновками суду з приводу того, що обмеження мали постійний характер оскільки в ньому не вказані часові проміжки дії. В рішенні сільської ради від 27.07.2023 чітко зазначено, що рух вантажних автомобілів обмежується тимчасово. Крім того, відповідач зазначає, що суд безпідставно не врахував аргументи та доводи сільської ради з приводу того, що ОСОБА_1 не доведено, яким чином спірне рішення порушує його права та свободи. Також відповідач зазначив, що суд не врахував заперечення викладені у відзиві, підтвердженні належними доказами та не оспорені позивачем, що він обмежений саме у здійсненні підприємницької діяльності. У матеріалах справи міститься інформаційна довідка про реєстрацію позивача у статусі фізичної особи-підприємця. Як зазначено в позові та відповіді на відзив, спірне рішення обмежує права позивача у питання здійснення ним вантажних перевезень, як підприємцем. Відповідач зазначає, що до домоволодіння ОСОБА_1 розташована ще одна дорога, яка має ґрунтове покриття і позивач має вільний проїзд вантажним автомобілем до свого помешкання (місця розташування автомобіля). Крім того, відповідач вважає, що визнаючи рішення Комишанської сільської ради нечинним суд, у даній справі, мав би зобов`язати прийняти новий нормативно-правовий акт, а не вчинити дії. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив апеляційну скаргу Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 року у справі № 480/6630/24 - залишити без змін.
За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).
Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, 27.07.2023 Комишанською сільською радою Охтирського району Сумської області прийняте рішення «Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній», яким вирішено тимчасово обмежити рух вантажних автомобілі по вул. Зарічній в селі Комиші, Охтирського району Сумської області шляхом встановлення тимчасової споруди – шлагбауму ( том 1 а.с.7).
На виконання рішення у с.Комиші було встановлено п`ять шлагбаумів по вулицях Польова, Зарічна, Вишнева.
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 мотивує свої вимоги тим, що є мешканцем села Комиші Охтирського району Сумської області, проживає в будинку АДРЕСА_2 , має у власності вантажний автомобіль, який використовує у своїй господарській діяльності, надаючи послуги з перевезення.
Рішення Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області «Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній» від 27.07.2023 позивач просить визнати протиправним і скасувати, зобов`язати відповідача відновити рух вантажних автомомбілів, демонтувавши шлагбауми, оскільки облаштування шлагбаумів унеможливлює вільний проїзд автомобілем до домоволодіння позивача, де автомобіль зберігається, іншої дороги для проїзду немає. Крім того, таке обмеження у русі створює перешкоди для проїзду оперативним та екстреним службам, зокрема ДСНС, швидка медична допомога тощо, які використовують габаритні та важкі транспортні засоби. Також тимчасові обмеження руху транспортних засобів не були погоджені з відповідним підрозділом Національної поліції, дорожні знаки, які забороняють рух вантажних транспортних засобів, відсутні, а часовий проміжок тимчасового обмеження по вулиці Зарічній не визначений.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення не відповідає нормам, зокрема, п.4 статті 20 Закону №2862-ІV, що передбачає право встановлювати за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції тимчасові обмеження на рух транспортних засобів при проведенні ремонтних та інших робіт на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів та не містить застережень щодо виду транспортного засобу. Також, в ході розгляду справи встановлено, що оскаржуване у справі рішення не встановлює часові проміжки обмеження руху транспортних засобів, що вказує на постійний характер такого обмеження, та не погоджувалося із жодним державним органом. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказуючи на необхідність застосування обмеження, відповідач у преамбулі рішення зазначає про ремонт з облаштування узбіччя дороги, водночас в ході розгляду справи відповідачем не надані докази на підтвердження факту проведення ремонтних та інших робіт як на час прийняття свого рішення, так і на день подання цього позову. 
Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення є нормативним актом органу місцевого самоврядування, оскільки встановлює норму права локального характеру щодо обмеження руху транспортних засобів вулицями населеного пункту, що знаходяться у віданні органу місцевого самоврядування, стосується необмеженого кола осіб та застосовується неодноразово, а тому прийняття оскаржуваного рішення відповідачем без попереднього обов`язкового оприлюднення його проекту з метою прийняття є незаконним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Законом України “Про місцеве самоврядування в України” від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (Далі – Закон № 280/97-ВР) визначено компетенція міських рад, порядок організації роботи міських рад, постійних комісій та порядок скликання сесій для прийняття рішення та принципи діяльності місцевого самоврядування в Україні, яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.
Згідно до ст. 2 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до ст. 4 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 визначено основні принципи місцевого самоврядування в Україні яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 5 Закону № 280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
У містах з районним поділом за рішенням територіальної громади міста або міської ради відповідно до цього Закону можуть утворюватися районні в місті ради. Районні в містах ради утворюють свої виконавчі органи та обирають голову ради, який одночасно є і головою її виконавчого комітету.
Частиною 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною 11 ст. 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
З аналізу приписів ч. 11 ст. 59 Закону № 280/97-ВР вбачається імперативний її характер щодо обов`язкового оприлюднення органами місцевого самоврядування усіх проектів актів останніх, але з відсиланням на норми Закону України "Про доступ до публічної інформації" в частині регулювання порядку такого оприлюднення.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначені способи оприлюднення проектів актів органів місцевого самоврядування: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії, прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.
Частиною 4 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" органи місцевого самоврядування є розпорядниками інформації для цілей цього Закону.
Пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зобов`язано розпорядників інформації оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами.
Отже, відповідач, як орган місцевого самоврядування та розпорядник інформації, був зобов`язаний здійснити оприлюднення проекту спірного рішення не пізніш як за 10 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття.
Водночас, застереження щодо інших, скорочених строків оприлюднення вказаних проектів актів, зокрема, - негайно після їх підготовки, містяться у ч. 11 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Однак законодавець, визначаючи скорочені строки, окреслив випадки, за яких вони можуть бути застосовані. Це виникнення надзвичайних ситуацій та інші невідкладні випадки, передбачені законом.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.07.2019 по справі №299/1914/17-а.
Судовим розглядом встановлено, що 27.07.2023 року за вх. №48/02-12, жителі вул. Зарічної Комишанської громади звернулись до голови Комишанської сільської ради, з проханням обмежити рух вантажних автомобілів по вул. Зарічній, оскільки нова дорога не розрахована на вантажний автомобіль, крім того, ширина дороги створює небезпеку для пішоходів, в тому числі і для дітей (т. 1 а.с.66).
Згідно витягу з протоколу засідання постійної комісії Комишанської сільської ради з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, підприємства, містобудування, будівництва, сфери послуг, земельних відносин та охорони навколишнього середовища від 27.07.2023 № 21 до порядку денного комісії, зокрема, включено питання про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній (т.1 ст. 195-197).
27.07.2023 Комишанською сільською радою Охтирського району Сумської області прийняте рішення «Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній», яким вирішено тимчасово обмежити рух вантажних автомобілі по вул. Зарічній в селі Комиші, Охтирського району Сумської області шляхом встановлення тимчасової споруди – шлагбауму ( том 1 а.с.7).
18.08.2023 року було проведено збори частини членів Комишанської територіальної громади жителів вул. Зарічної (54 особи), які висловились про необхідність обмеження руху вантажних автомобілів та за результатами голосування «за» - 54 особи, «проти» - 0 осіб, «утримались» - 0 осіб. Даний протокол направлено Комишанській сільській раді для врахування (т.1 а.с. 54-56).
Крім того, з наявних матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до Комишанської сільської ради упродовж 2023-2024 року стосовно наявності перешкод проїзду його вантажного автомобіля та Комишанською сільською радою було надано відповідь, що обмеження руху вантажних автомобілів пов`язане з необхідністю забезпечити безпеку життя громади та прийняте за неодноразовим зверненням громадян, які проживають на відповідній вулиці.
Також, згідно рішення двадцять шостої сесії восьмого скликання Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області від 30.01.2024 «Про внесення змін до рішення двадцять першої сесії восьмого скликання Комишанської сільської ради від 27.08.2023 року», сільська рада вирішила: 
1. Внести зміни до рішення двадцять першої сесії восьмого скликання Комишанської сільської ради «Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній» від 27.07.2023, виклавши назву документу у наступній редакції «Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній, Польовій та Вишневій. 
П. 1 рішення викласти в наступній редакції «тимчасово обмежити рух вантажних автомобілів по вул. Зарічній, Польовій, Вишневій Комишанської об`єднаної територіальної громади шляхом встановлення тимчасової споруди – шлагбауму»
П. 3 викласти в наступній редакції «звернутися до ГУ НП в Сумській області та управління патрульної поліції в Сумській області для погодження організації дорожнього руху по вул. Зарічній, Польовій та Вишневій. 
2. Контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, підприємництва, містобудування, будівництва, сфери послуг, земельних відносин та охорони навколишнього середовища.
З наведеного слідує, що 27.07.2023 року жителі вул. Зарічної Комишанської громади звернулись до голови Комишанської сільської ради, з проханням обмежити рух вантажних автомобілів по вул. Зарічній, в той же день було проведено засідання постійної комісії Комишанської сільської ради щодо питання про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній та того ж дня, 27.07.2023 року, Комишанською сільською радою Охтирського району Сумської області було прийняте рішення «Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній».
Тобто, відповідачем не виконано обов`язкові приписи Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо оприлюднення проекту спірного рішення.
Отже, рішення «Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній» від 27.07.2023 було прийнято Комишанською сільською радою Охтирського району Сумської області, проте проект вказаного рішення, а також саме спірне рішення не було оприлюднене, що свідчить про недотримання відповідачем процедури оприлюднення проектів спірних рішень не пізніш як за 10 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття.
Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що відповідачем не було дотримано вимог ч. 11 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ч. 4 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Дане порушення, у свою чергу, позбавило позивача можливості бути обізнаним про розгляд даного проекту рішення, що безумовно порушує його права та інтереси.
При цьому, недотримання органом місцевого самоврядування зазначених норм та нездійснення оприлюднення проекту рішення за 10 робочих днів до дати його розгляду є підставою для скасування такого рішення, прийнятого з порушенням встановленої процедури.
Така правова позиція, викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 08.08.2019 у справі №500/6108/16-а, у постанові від 21.09.2018 у справі №337/2530/17, у постанові від 28.02.2018 у справі №200/11264/16-а.
Таким чином, приймаючи до уваги встановлене судовим розглядом порушення відповідачем визначеної законом процедури прийняття оскаржуваного рішення, зокрема, внаслідок недотримання порядку оприлюднення його проекту, колегія суддів дійшла висновку про його протиправність, що має наслідок визнання його нечинним у судовому порядку.
З урахуванням наведеного рішення Комишанської сілської ради Охтирського району Сумської області від 27.07.2023 "Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічна" є протиправним та нечинним.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції рішення про тимчасове обмеження або припинення руху транспортних засобів за наявності підстав, повинно погоджуватись з відповідним державним органом.
Так, відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон №3353-XII) визначено, контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно зі ст. 52-3 Закону №3353-XII до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать: участь у реалізації в межах своїх повноважень державної політики у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація супроводження і забезпечення безпечного руху транспортних засобів спеціального призначення; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху; видача в установленому порядку у випадках, передбачених законом, дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів; інформування учасників дорожнього руху про фіксацію фактів правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( далі – Закон №280/97-ВР).
Відповідно до п.1 ч.1 статті 30 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг визначає Закон України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 1995 року № 2862-ІV ( далі – Закон №2862-ІV).
У відповідності до ст. 1 Закону №2862-ІV, автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів; вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.
Відповідно до статті 5 Закону №2862-IV автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях.
Згідно зі ст.16 Закону №2862-ІV вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
Ділянки вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що суміщаються з автомобільними дорогами державного значення, належать до Єдиної транспортної системи України і не підлягають приватизації. Питання виробничої діяльності комунальних служб на них, пов`язані із закриттям або обмеженням руху, погоджуються з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, та відповідним підрозділом Національної поліції.
Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення.
Проїзна частина доріг, штучні споруди (мости і шляхопроводи), технічні засоби організації дорожнього руху та зовнішнє освітлення на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів можуть передаватися безоплатно в державну власність, а також з державної в комунальну власність за рішенням відповідних органів місцевого самоврядування та Кабінету Міністрів України.
Положеннями ст.17 Закону №2862-ІV визначено, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.
За положеннями ст. 19 Закону №2862-ІV до основних обов`язків органів місцевого самоврядування щодо управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів стаття відносить:
1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів;
2) організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, правилами та нормами;
3) видача дозволів на прокладання нових та ремонт існуючих мереж у межах "червоних ліній" вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
4) завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів;
5) здійснення статистичного обліку та паспортизації вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
6) забезпечення дотримання норм природоохоронного законодавства у процесі будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
7) видача в установленому порядку дозволів на тимчасове припинення руху.
Відповідно до ст. 20 Закону №2862-ІV органи місцевого самоврядування в частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів мають право:
1) вимагати від учасників дорожнього руху виконання вимог нормативно-правових актів України, що регулюють функціонування вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, у тому числі забезпечення їх належного санітарного стану;
2) вимагати відшкодування збитків, завданих діями водіїв, пасажирів та пішоходів вулицям і дорогам міст та інших населених пунктів;
3) вимагати дотримання норм природоохоронного законодавства учасниками дорожнього руху та ініціювати притягнення до адміністративної відповідальності за забруднення та засмічення вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
4) встановлювати за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції тимчасові обмеження на рух транспортних засобів при проведенні ремонтних та інших робіт на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів;
5) вимагати відшкодування збитків, завданих закриттям руху понад встановлені терміни виконання робіт на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів;
6) координувати страхування штучних споруд, інженерних комунікацій, а також відповідальності за відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;
7) обмежувати або забороняти рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, визначені для них нормативно-правовими актами, у разі відсутності відповідного спеціального погодження;
8) здійснювати капітальний та поточний ремонт вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення, за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів (як співфінансування на договірних засадах);
9) приймати рішення щодо проведення аудиту безпеки автомобільних доріг та перевірки безпеки автомобільних доріг.
У рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7 - рп/2009 (справа № 1-9/2009 про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначено, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.
Тобто, з урахуванням наведених вище норм, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.
Крім того, з огляду на положення Закону №2862-IV, у спірних правовідносинах, орган місцевого самоврядування має право встановлювати тимчасові обмеження на рух транспортних засобів при проведенні ремонтних та інших робіт на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції.
Однак, як вірно зроблено висновки судом першої інстанції, тимчасові обмеження на рух транспортних засобів не було погоджено з відповідним підрозділом Національної поліції.
Так, відповідно до листа Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області від 25.12.2023 № 02-15/1609 адресованого начальнику Охтирсього РВП ГУНП України в Сумській області, сільською радою повідомлено про рішення від 27.07.2023 року, яким обмежено рух вантажних автомобілів по вул Зарічній Комишанської територіальної громади шляхом встановлення тимчасової споруди - шлагбауму у зв`язку з необхідністю облаштування узбіччя дорог. Вказаним рішенням сільська рада звернулася до ГУНП в Сумській області для погодження організації дорожнього руху по вул. Зарічній Комишанської територіальної громади. На даний час погодження від ГУНП в Сумській області не надійшло. Рішення було прийнято у зв`язку з постійними скаргами громадян.
Отже, наведений лист є доказом того, що погодження ГУНП в Сумській області для обмеження руху транспортних засобів вул. Зарічній Комишанської територіальної громади не було отримано відповідачем на час прийняття оскаржуваного рішення.
До того ж, відповідачем не доведено, що обмеження руху транспортних засобів було застосовано у зв`язку саме з проведенням ремонтних та інших робіт.
Крім того, у зверненні жителі вул. Зарічної Комишанської громади від 27.07.2023 року за вх. 48/02-12, повідомляється, що дорога є новою (т.1 а.с. 66).
Будь-яких доказів, що дорога потребує ремонту, у зв`язку з чим планується його проведення, в матеріалах справи відсутні.
Апеляційна скарга не містить спростувань наведених вище висновків та під час судового розгляду відповідачем не доведено зворотного, Комишанська сільська рада лише обмежилась доводом стосовно дотримання процедури відповідного обмеження.
Доводи апеляційної скарги, що в рішенні сільської ради від 27.07.2023 чітко зазначено, що рух вантажних автомобілів обмежується тимчасово, колегія суддів відхиляє, оскільки спірне рішення не встановлює часові проміжки обмеження руху транспортних засобів, що вказує на постійний характер такого обмеження.
Крім того, за Правилами пожежної безпеки України, затвердженими Наказом МВС України від 30 грудня 2014 року №1417, зокрема пунктами 1.3, 1.5, 1.6 глави 1 розділу ІІІ передбачено:
1.3. Автомобільні дороги, проїзди й проходи до будівель, споруд, пожежних вододжерел, підступи до зовнішніх стаціонарних пожежних драбин, пожежного інвентарю, обладнання та засобів пожежогасіння мають бути завжди вільними, утримуватися справними, взимку очищатися від снігу. Забороняється зменшувати ширину доріг та проїздів для пожежних автомобілів.
1.5. Про закриття ділянок доріг або проїздів для ремонту або з інших причин, які унеможливлюють (перешкоджають) проїзд, необхідно негайно повідомити пожежно-рятувальні підрозділи. На період закриття доріг у відповідних місцях мають бути встановлені покажчики напрямку об`їзду або влаштовані переїзди через ділянки, що ремонтуються.
1.6. Автомобільні дороги та проїзди для пожежних машин повинні мати дорожнє покриття, придатне для їх проїзду. Влаштовуючи проїзди для пожежних автомобілів до будівель, споруд та вододжерел ґрунтовою дорогою, її треба укріплювати шлаком, гравієм або іншими матеріалами для забезпечення можливості під`їзду будь-якої пори року.
В ході розгляду справи, відповідачем не доведено дотримання цих Правил при прийнятті спірного рішення, а доводи позивача про те, що облаштування шлагбаумів унеможливлює вільний проїзд автомобілем, в тому числі і спеціального транспорту, до домоволодіння позивача не спростовані.
За змістом наданої 10.04.2025 року Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області відповіді встановлено, що 27.03.2025 року було здійснено виїзд на гасіння пожежі житлового будинку за адресою: Охтирський р-н, с. Комиші, вул. Зарічна, 58. На шляху слідування пожежно-рятувальних підрозділів був встановлений шлагбаум, замкнений на замок, який, за допомогою аварійно-рятувального інструменту, був зрізаний та пожежно-рятувальні підрозділи одразу продовжили рух (т. 1 а.с. 231).
Отже, доводи відповідача щодо помилкових висновків суду першої інстанції про неможливість проїзду спеціального транспорту, у зв`язку зі встановленими шлагбаумами, є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено, яким чином спірне рішення порушує його права та свободи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи місять докази, що позивач є мешканцем с. Комиші та має у власності вантажний автомобіль RENAULT д.н.з НОМЕР_1 та судовим розглядом встановлено, що позивач здійснює рух своїм автомобілем по вул. Зарічній, а тому спірне рішення від 27.07.2023 року зачіпає права та інтереси позивача.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав та зобов`язання Комишанську сільську раду відновити рух вантажних автомобілів по вул. Зарічній у с. Комиші шляхом демонтажу металевих перешкод (шлагбаумів) по вулицях Польова, Зарічна, Вишнева у с. Комиші Охтирського району Сумської області, то колегія суддів зазначає наступне.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 року тощо.
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
В аспекті гарантування конституційного права на судовий захист, яке повинне бути не ілюзорним, а справжнім та повноцінно реалізованим, Конституційний Суд України зазначає в своїх рішеннях, що «правосуддя за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (перше речення абзацу десятого пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Ефективним уважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04. 2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18, від 01.06.2022 у справі № 620/5996/21).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до ч.1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи не встановлено, а відповідачем не доведено законність прийнятого рішення про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічній та встановлення тимчасових споруд – шлагбаумів в с. Комиші, по вул. Польова, вул. Зарічна, вул. Вишнева, а тому колегія суддів погоджується з застосованим судом першої інстанції способом захисту порушених прав позивача шляхом зобов`язання Комишанської сільської ради відновити рух вантажних автомобілів по вул. Зарічній у с. Комиші шляхом демонтажу металевих перешкод (шлагбаумів) по вулицях Польова, Зарічна, Вишнева у с. Комиші Охтирського району Сумської області. Такий спосіб захисту порушення права є ефективним та спрямований на реальне вирішення спору, не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
В контексті встановлених обставин у цій справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про задоволення позову щодо визнання протиправним та нечинним рішення Комишанської сілської ради Охтирського району Сумської області від 27.07.2023 "Про тимчасове обмеження руху вантажних автомобілів по вул. Зарічна".
Обираючи належний і ефективний спосіб захисту порушених прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання Комишанську сільську раду відновити рух вантажних автомобілів по вул. Зарічній у с. Комиші шляхом демонтажу металевих перешкод (шлагбаумів) по вулицях Польова, Зарічна, Вишнева у с. Комиші Охтирського району Сумської області.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 по справі № 480/6630/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	

Повний текст постанови складено 06.05.2026 року