П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Київ

Справа № 369/133298/25
Провадження: № 22-ц/824/9812/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну адвоката Романцової Тетяни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Мартиненко В. С.,
у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Лук`янець Олена Олександрівна, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину, витребування майна,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.
13.02.2026 адвокат Лук`янець О. О. в інтересах ОСОБА_2 подав клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
На обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що предметом спору є об`єкт незавершеного будівництва, щодо якого між сторонами існує спір стосовно його правового режиму та майнових характеристик. Вказувала, що для правильного вирішення справи необхідним є встановлення фактичного стану спірного об`єкта, ступеня його будівельної готовності, а також його вартості, що потребує спеціальних знань у галузі будівництва та оцінки майна. Посилаючись на неможливість встановлення зазначених обставин без залучення відповідного спеціаліста, представник позивача просила призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу та доручити її проведення експертній установі, поставивши на вирішення експерта питання щодо визначення ступеня будівельної готовності об`єкта незавершеного будівництва та його вартості.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2026 року призначено у справі будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:
Яка вартість матеріалів та фактично виконаних робіт з будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 ?
Який ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 ?
Виконання вказаної судової експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Надано для проведення експертизи виділені матеріали цивільної справи № 369/13329/25.
Покладено на ОСОБА_2 оплату за проведення експертизи, встановивши строк для її здійснення 5 робочих днів з дня отримання відповідного рахунку.
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову від поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Романцова Т. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просила скасувати та направити справу до суду для продовження розгляду.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, не навівши належних мотивів щодо необхідності її проведення та значення обставин, для встановлення яких така експертиза призначена.
Вказувала, що поставлені на вирішення експерта питання не стосуються предмета доказування у справі, а встановлення вартості будівельних матеріалів та фактично виконаних будівельних робіт не має правового значення для розгляду заявлених позовних вимог.
Також зазначала, що суд першої інстанції фактично змінив запропоновані заявником питання для проведення експертизи, однак не навів жодних мотивів такої зміни, чим порушив вимоги частини п`ятої статті 103 ЦПК України.
Крім того, посилалася на те, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом, а тому встановлення його вартості чи ступеня будівельної готовності не має значення для вирішення спору та не може впливати на визначення правового режиму такого майна.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні адвокат Романцова Т. В. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Адвокат Лук`янець О. О. в інтересах ОСОБА_2 вважала необґрунтованими та маніпулятивними доводи апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, необхідні спеціальні знання у галузі будівництва, без яких з`ясування відповідних обставин є неможливим.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Частиною 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1. для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2. сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.
Отримані докази, у тому числі пояснення сторін та висновки експертизи, мають бути оцінені судом за правилами ст. 89 ЦПК України. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи й потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Отже, експертиза призначається у тому випадку, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, а особа, яка заявляє клопотання про її призначення, повинна обґрунтувати та довести таку необхідність.
Як убачається з матеріалів справи, предметом даного позову є вимоги про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку у вказаному майні в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.
Отже, під час розгляду справи підлягають встановленню обставини щодо фактичного стану спірного об`єкта, ступеня його будівельної готовності, обсягу виконаних будівельних робіт, а також майнових характеристик об`єкта незавершеного будівництва.
Встановлення зазначених обставин потребує спеціальних знань у галузі будівництва, якими суд не володіє, а наявні у матеріалах справи докази не дають можливості самостійно встановити відповідні обставини без залучення спеціаліста у відповідній галузі знань.
При цьому матеріали справи не містять висновків експертів щодо зазначених питань, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених частиною першою статті 103 ЦПК України підстав для призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
Надаючи оцінку двоодам апеляційної скраги, колегія суддів виходить з такого.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що поставлене на вирішення експерта питання щодо визначення вартості матеріалів та фактично виконаних робіт з будівництва спірного об`єкта нерухомості не входить до предмета доказування у справі.
Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є вимоги, пов`язані із визначенням правового режиму спірного об`єкта незавершеного будівництва, визнанням права власності на нього та встановленням майнових прав сторін щодо такого об`єкта. За таких обставин з`ясування характеристик спірного майна, обсягу фактично створеного нерухомого майна та його майнових показників має істотне значення для правильного вирішення спору.
При цьому колегія суддів враховує, що заявляючи клопотання про призначення експертизи, представник позивача просив, зокрема, визначити ринкову вартість незавершеного будівництвом житлового будинку.
Водночас відповідно до частини п`ятої статті 103 ЦПК України остаточне визначення питань, з яких має бути проведена експертиза, належить до повноважень суду.
Суд першої інстанції, оцінюючи характер спірних правовідносин та об`єкт дослідження, дійшов висновку про доцільність постановки питання щодо вартості матеріалів та фактично виконаних робіт з будівництва спірного об`єкта, оскільки на час розгляду справи будинок не введений в експлуатацію та є об`єктом незавершеного будівництва.
За таких умов, визначення ринкової вартості житлового будинку як завершеного об`єкта нерухомого майна є передчасним та не повною мірою відповідає фактичному стану спірного об`єкта, тоді як визначення вартості фактично виконаних будівельних робіт та використаних матеріалів дозволяє встановити обсяг створеного майна та його майнові характеристики, що мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, поставлене судом питання узгоджується з предметом спору та спрямоване на встановлення обставин, що входять до предмета доказування у даній справі.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що визначення ступеня будівельної готовності об`єкта є виключно технічною характеристикою та не впливає на вирішення спору.
Навпаки, встановлення ступеня будівельної готовності спірного об`єкта безпосередньо пов`язане з визначенням його правового статусу, обсягу фактично створеного нерухомого майна та можливості розгляду його як об`єкта цивільних прав.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц звернув увагу на значення встановлення ступеня готовності об`єкта під час вирішення спорів щодо майна, створеного у період шлюбу, зазначивши, що саме висновок експерта про 100-відсоткову готовність будинку до експлуатації був покладений судами в основу висновків щодо правового режиму такого майна.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений під час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
Отже, встановлення ступеня будівельної готовності спірного об`єкта безпосередньо пов`язане з предметом спору та має значення для правильного вирішення заявлених позовних вимог.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою не було доведено необхідності проведення експертизи, колегія суддів також відхиляє.
Як убачається зі змісту поданого клопотання, представник позивача обґрунтовував необхідність проведення експертизи потребою встановлення технічних та майнових характеристик спірного об`єкта незавершеного будівництва, з`ясування яких потребує спеціальних знань у галузі будівництва.
Матеріали справи не містять висновків експертів із зазначених питань, а встановлення відповідних обставин не може бути здійснене судом самостійно без залучення спеціаліста у відповідній галузі знань.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених статтею 103 ЦПК України підстав для призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Доводи апеляційної скарги про те, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом, а тому проведення експертизи не має правового значення, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Наведені відповідачкою обставини стосуються правової кваліфікації спірного майна та вирішення спору по суті, зокрема, питання щодо наявності або відсутності підстав для виникнення права власності на спірний об`єкт, що підлягає встановленню судом під час розгляду справи по суті заявлених вимог.
На стадії вирішення питання про призначення експертизи суд не вирішує наперед спір між сторонами та не встановлює правовий режим майна, а лише визначає необхідність застосування спеціальних знань для з`ясування фактичних обставин, які мають значення для справи.
Тому, наведені в апеляційній скарзі посилання на положення статті 376 ЦК України та судову практику щодо правових наслідків самочинного будівництва не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог статей 103 та 260 ЦПК України.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції навів мотиви, з яких дійшов висновку про необхідність призначення судової будівельно-технічної експертизи, а саме необхідність встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору та потребують спеціальних знань.
Сам факт того, що мотиви суду не збігаються з баченням апелянта щодо достатності їх викладення, не свідчить про незаконність судового рішення.
Щодо зміни формулювання запропонованих позивачем питань колегія суддів зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 103 ЦПК України визначення остаточного переліку питань, які підлягають вирішенню експертом, належить до дискреційних повноважень суду.
У даному випадку суд не вийшов за межі предмета заявленого клопотання, а уточнив та конкретизував поставлені питання з урахуванням характеру спірного об`єкта та фактичних обставин справи.
При цьому поставлені судом питання стосуються тих самих обставин, на встановлення яких було спрямоване клопотання представника позивача, а саме визначення технічних та майнових характеристик об`єкта незавершеного будівництва, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що судом було допущено порушення вимог процесуального закону.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Значна частина наведених доводів фактично стосується оцінки правового режиму спірного об`єкта нерухомості, наявності чи відсутності ознак самочинного будівництва, можливості виникнення права власності на спірне майно та інших обставин, які підлягають дослідженню й оцінці судом під час вирішення спору по суті, а не на стадії вирішення питання про призначення експертизи.
Водночас, предметом апеляційного перегляду у даному випадку є виключно перевірка законності та обґрунтованості ухвали про призначення експертизи, а не встановлення наперед обставин, для з`ясування яких таку експертизу призначено.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідачки із необхідністю проведення експертного дослідження та до намагання надати оцінку доказам і спірним правовідносинам до отримання висновку експерта, який і покликаний надати суду спеціальні знання для встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Романцевої Т. В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2026року залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Романцової Тетяни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2026року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повне судове рішення складено 02 червня 2026 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді  С. М. Верланов

В. А. Нежура