Справа № 496/4488/24
Провадження № 2/496/1726/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 
розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Форманюк О.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та просить суд: 
-визнати, що житловий будинок та земельна ділянка (кадастровий номер 5121083800:02:001:0836), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу; 
-- поділити спільне сумісне майно в рівних частках по 1/2 частині за кожним, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 104,60 кв. м., житловою площею 64,70 кв.м. та господарських будівель і споруд: літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, вбиральні, огорожі, цистерни та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,2045 га. кадастровий номер 5121083800:02:001:0086, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на це майно;
-- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 104,60 кв. м., житловою площею 64,70 кв. м. та господарських будівель і споруд: літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, вбиральні, огорожі, цистерни та земельної ділянки загальною площею 0.2045 га. кадастровий номер 5121083800:02:001:0086. Право власності на весь житловий будинок та усю земельну ділянку належить померлому ОСОБА_4 . Згідно довідки державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. від 30.06.2021 року №1906/02-14, заведено спадкову справу №420/2021 щодо майна померлого ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 і 10.06.2021 року вона, як дружина, звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини. Отримати у встановленому законом порядку свідоцтво про право власності за законом на свою частину спадкового майна позивач не може, оскільки офіційно шлюб між нею на ОСОБА_4 зареєстровано в органах РАЦСУ не було. 30.06.2021 року за № 1930/02-14 позивач отримала відповідь від державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. про те, що позивачу необхідно звернутися до суду з позовом та встановити факт проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 . Спадкоємцем першої черги є відповідач у справі - ОСОБА_3 , яка є донькою померлого. Позивачу відомо, що ОСОБА_3 також звернулася із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого батька - ОСОБА_4 до нотаріальної контори. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.09.2023 року, прийнятого у справі №496/3553/21 і яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04.06.2024 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, зміну черговості одержання права на спадкування, надання права на спадкування у першій черзі та визнання недійсним договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки задоволено частково. Суд встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 01.01.2012 року по 29.05.2021 року. Під час розгляду справи №496/3553/21 Біляївським районним судом Одеської області встановлено, що позивач по справі - ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Вказане підтверджується спільними фотокартками за період 2012-2021 роки, відеозаписами. З довідки Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області №105/02-18 від 11.06.2021 року вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З родоводу вбачається, що 05.01.2012 року ОСОБА_4 придбав німецьку вівчарку «Ліка», черепичного кольору, яка зображена з ним та позивачем на фото, наявних в матеріалах справи. У 2015 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали німецьку вівчарку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », черепичного кольору, у паспорті вказано власником ОСОБА_1 , заводчиком - ОСОБА_4 . З експрес-накладної №59000320447493 вбачається, що ОСОБА_1 здійснила відправлення на адресу ОСОБА_3 . В період червень-жовтень 2020 року ОСОБА_1 було придбано рослини. З квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 придбано товари для дому в ТОВ «Нова лінія». Допомога на поховання ОСОБА_4 була видана ОСОБА_1 .
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, що дало суду право встановити факт проживання їх однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Спочатку ОСОБА_1 з ОСОБА_4 мешкали АДРЕСА_2 . Потім у 2020 році разом придбали будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 104,60 кв.м., житловою площею 64,70 кв. м. та господарських будівель і споруд: літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, вбиральні, огорожі, цистерни та земельну ділянку загальною площею 0,2045 га, кадастровий номер 5121083 800:02:001:0086, на якій розташований будинок з будівлями та спорудами. Зі згоди ОСОБА_4 позивач була зареєстрована в придбаному будинку. По день смерті ОСОБА_4 також постійно мешкав за адресою: в АДРЕСА_1 . Доказаний у судовому порядку факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2012 року по день смерті ОСОБА_6 підтверджується веденням сумісного господарства, наявністю спільного бюджету. Між подружжям склалися добрі сімейні відносили, що підтверджують сумісні фото, в тому числі і в придбаному будинку. Усі друзі та родичі ОСОБА_4 знали позивача як дружину, коли він хворів, позивач протягом двох років лікувала його після перенесеного інсульту, годувала, мила, кормила з ложечки, надавала йому усю необхідну сторонню допомогу. Під час перенесеного інсульту та тривалого періоду лікування, померлий не працював, тривалий час знаходився у ліжку, не міг за собою опікуватись і потребував сторонньої допомоги, не міг працювати. За час хвороби чоловіка позивач взяла багато споживчих кредитів, лікувала и повністю взяла чоловіка на своє утримання. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в с. Новошепеличі, Чорнобильського району Київської області. ОСОБА_4 знаходився в початковий період аварії на ЧАЕС в межах 30-ти кілометрової зоні в м. Прип`ять та отримав опромінення біля 15 БЕР. У 1986 році ОСОБА_4 було евакуйоване із зони атомної електростанції (10 км зона). ОСОБА_4 видано посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи 2 категорії Серії НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. 14 п.2 Закону Української PCP «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих за наслідками Чорнобильської катастрофи». Із змісту виписок з амбулаторної карти хворого ОСОБА_4 , яка видана Міською клінічною лікарнею № 11 вбачається, що чоловік позивачки був інвалідом 2 групи. За час спільного мешкання, позивач та її чоловік робили спільні покупки, купували дрібну побутову техніку, м`ясорубку, кухонний комбайн, водонагрівач, мобільні телефони, здійснювали ремонтно-будівельні роботи, купували будівельні матеріали для ремонту спочатку з квартири, а потім сумісно придбаного будинку, обробляли та облаштовували земельну ділянку. Позивач була знайома з відповідачем ОСОБА_3 , яка є донькою померлого, вона приїздила до АДРЕСА_2 з онучкою, де вони з чоловіком на той час мешкали в квартирі сина позивача. Копія експрес-накладної №5900320447433 від 26.02.2018 року підтверджує, що позивач відсилала «Новою поштою» на ім`я відповідача ОСОБА_3 посилку від подружжя - подарунок плаття. Разом з чоловіком позивач прожила як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, як на сьогодні встановлено судом, більш 9 років. Коли чоловік помер, позивач разом з його братом ОСОБА_7 несла половину витрат на поховання, що може бути підтверджено показами свідка, який є братом покійного чоловіка.
Під час сумісного мешкання як чоловік та жінка, ОСОБА_8 передала у власність а ОСОБА_4 прийняв у власність житловий будинок, загальною площею 104,60 кв.м., житловою площею 64,70 кв. м. з господарськими будівлями і спорудами: літньою кухнею, погребом, гаражем, сараєм, душем, вбиральнею, огорожею, цистерною та земельну ділянку, загальною площею 0.2045 га (кадастровий номер 5121083800:02:001:0836), що розташовані за адресою: буд. АДРЕСА_1 . Відповідно до умов вказаних договорів продаж житлового будинку було здійснено за 160317 грн., земельної ділянки за 49 800,89 грн. Згідно п.11 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.12 договору купівлі-продажу земельної ділянки покупець ОСОБА_4 на час їх укладення в зареєстрованому шлюбі не перебуває та купує вищевказане нерухоме майно за свої особисті кошти, про що подано відповідну заяву нотаріусу, зміст якої доведено до відома продавця. Проте, на даний час факт сумісного мешкання як чоловіка та жінки під час придбання вказаного майна підтверджується рішенням Біляївського районного суду м. Одеси від 11.09.2023 року, прийнятим у справі №496/3553/21. Позивач стверджує, що сума, яка вказана в обох договорах купівлі-продажу не відповідає фактичній вартості придбаного майна і є значно вищою. Так, до справи додано копію розписки продавця ОСОБА_8 , в якій вона вказує, що отримала від ОСОБА_4 і ОСОБА_1 20 000 доларів США за придбання житлового будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Також, на підтвердження доказів того, що придбаний будинок та земельна ділянка коштували станом на час придбання значно більше, позивач додає до справи копію звіту про незалежну ретроспективну оцінку вартості житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 0,2045 га (кадастровий номер 5121083800:02:001:0836) за адресою: АДРЕСА_1 . До позову додано копію технічного паспорту будинку, виготовленого у 2008 році, до якого додані план будівель і споруд, характеристика будівель і споруд, виготовлена інженером 16.06.2005 року, де значиться вартість будинку 123 466 грн. - це інвентарна оцінка будинку, яка вище вказаної ціни у договорі купівлі-продажу 2020 року, що також свідчить про те, що будинок за договором купівлі-продажу оцінено та продано за інвентарною оцінкою, яка значно нижче ринкової вартості будинку. Зі звіту про незалежну ретроспективну оцінку вартості житлового будинку, виготовленого ТОВ «Укрпрофі» 25.06.2024 року вбачається, що оцінювачем з експертної оцінки визначена ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 03.04.2020 року (дату покупки майна) за допомогою порівняльного підходу (методом аналогів продаж), згідно якого ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки складає: житловий будинок 271 000 грн., земельної ділянки 255 000 грн., загалом 526 000 грн., що по курсу НБУ на дату оцінки (03.04.2020 року) 27,5962 гривень за 1 долар США - 9 850 доларів США за будинок і 9 272 доларів США за земельну ділянку, а разом 19,127 доларів США. Крім того, позивачем замовлено оцінка будинку та земельної ділянки на даний час. Зі звіту про незалежну оцінку вартості житлового будинку, виготовленого ТОВ «Укрпрофі» 25.06.2024 року вбачається, що оцінювачем з експертної оцінки визначена ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 24.06.2024 року за допомогою порівняльного підходу (методом аналогів продаж), згідно якого ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки складає: житловий будинок 346 100 грн., земельної ділянки - 217 000 грн., загалом 563 100 грн., що по курсу НБУ на дату оцінки (24.06.2024 року) 40.4478 гривень за 1 долар США - 8 567 доларів США за будинок і 5 371 доларів США за земельну ділянку, а разом 13 938 доларів США. Будинок та земельну ділянку позивач з чоловіком придбали разом, сплачували кошти із сімейного бюджету разом. Так, з договору купівлі-продажу від 21.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_3 , за 256 940 грн. Ця квартира є спадком після смерті батьків і після її продажу, чоловік половину грошей віддав своєму рідному брату ОСОБА_7 , який може підтвердити ці обставини в якості свідка. Також позивач надає до позову заяви на отримання переказу, квитанції, відповідно до яких вона отримувала грошові переводи від сина - ОСОБА_10 , (син позивача, мешкає в Канаді), які також вона щомісячно накопичувала з 2014 року і у 2020 році додала половину - 10 тис. доларів США до придбаного будинку та земельної ділянки. Таким чином, під час сумісного мешкання як чоловіка та жінки з 01.01.2012 року по 29.04.2021 року позивач придбала з чоловіком навпіл будинок та земельну ділянку, дійсна ринкова вартість яких складає 20 000 доларів США і які вони сплатили навпіл зі свого сімейного бюджету, що підтверджується розпискою від 03.04.2020 року, яку продавець ОСОБА_8 видала на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , вказавши, що грошові кошти сплачені обома покупцями. В нотаріальній конторі при підписанні договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, з метою економії витрат на мито, договори були оформлені лише на ОСОБА_4 , який був інвалідом 2 групи і платив значно меншу суму витрат на оформлення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.09.2023 року прийнятим у справі № 496/3553/21 факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу був встановлений судом. Цим рішенням суду встановлено, що позивач довела той факт, що вона з 01.01.2012 року по 29.04.2021 року по день смерті чоловіка проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка, оскільки на протязі вказаного часу вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В іншому шлюбі ні ОСОБА_5 ні ОСОБА_4 не перебували. Усі кошти, що отримувала сім`я (те, що позивачці висилав син, усі зароблені кошти), те що отримав ОСОБА_4 після поділу з братом, від продажу свого спадкового майна, усе було їх сімейним бюджетом, який вони разом вклали у придбання будинку та земельної ділянки. Тому, будинок та земельна ділянка придбався сторонами для спільного проживання, а сумісний бюджет сторін на придбання будинку і його наступне облаштування, проведення косметичного ремонту, придбання господарської техніки не повинно викликати сумніви чи застереження, які відповідають принципам довіри та добросовісності створеної сім`ї. Безперечним фактом того, що позивач була дружиною померлого є ге, що ОСОБА_4 наполіг на тому, щоб позивач була зареєстрована у придбаному ними будинку. Позивач вважає, що нею додані до позову усі необхідні докази того, що вона з чоловіком під час сумісного мешкання придбали майно, яке є спільною сумісною власністю і підлягає поділу навпіл. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не висловила.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надала. 
Верховний суд у постанові від 18.03.2021 року по справі №911/3142/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. 
Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, наявні підстави для ухвалення заочного рішення у справі.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Новошепеличі, Чорнобильського району Київської області, батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . 
ОСОБА_4 у червні 1986 року евакуйована із зони Чорнобильської атомної електростанції (10 км. зона), що підтверджується довідкою №01-54/47-2 від 23.07.1991 року.
ОСОБА_4 станом на 26.04.1986 року фактично проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою №34/45 від 22.10.1991 року.
ОСОБА_4 було видано посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження серії НОМЕР_1 
ОСОБА_4 була встановлена друга група інвалідності з 01.10.2018 року, що підтверджується довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1044947, серії 12 ААВ №162200.
ОСОБА_4 отримував допомогу як особі з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою про отримання допомоги від 25.08.2021 року.
ОСОБА_4 був працевлаштований у період з 21.09.2010 року по 31.10.2011 року, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 .
ОСОБА_4 працював у Споживчому товаристві «Критий ринок» з 01.03.2014 року до дня смерті, що підтверджується довідкою №23 від 07.11.2022 року, листом №25 від 23.11.2022 року.
ОСОБА_4 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради у період з 2013 року по 2019 року, що підтверджується листом №01-83/1973 від 04.11.2022 року.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.06.2006 року шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розірвано.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.09.2023 року по справі №496/3553/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про встановлення факту, що має юридичне значення, зміну черговості одержання права на спадкування, надання права на спадкування у першій черзі та визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки задоволено частково, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , без реєстрації шлюбу, з 01.01.2012 року по 29.04.2021 року, в іншій частині позовну заяву залишено без задоволення.
У вказаному судовому рішенні зазначено, що представники відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовому засіданні позовну заяву не визнали, подали відзив, якому зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок і земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 . ОСОБА_17 у шлюбі не перебував, придбав житло за особисті кошти, які отримав від продажу квартири в м. Переяслав-Хмельницький, за 257 000 грн. Ці кошти повністю покрили придбання ним будинку і земельної ділянки в с. Маринівка Одеського району. Крім того, вказану квартиру він тривалий час здавав в оренду, за що отримував грошові кошти. До того ж, він отримував пенсію, заробітну плату, тобто не потребував матеріальної допомоги від будь-кого. Не погоджуються з доводами позивача, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, оскільки вони нічим не підтверджені. При укладенні договору купівлі окремим пунктом договору зазначено, що вказані об`єкти нерухомості ОСОБА_4 купує за свої особисті кошти. Вважають позовні вимоги необґрунтованими, просили відмовити у їх задоволенні.
Позивачем надано до суду розписку ОСОБА_8 , в якій вона вказує, що отримала від ОСОБА_4 і ОСОБА_1 20000 доларів США за придбання житлового будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 45).
Згідно п.11 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.12 договору купівлі-продажу земельної ділянки покупець ОСОБА_4 на час їх укладення в зареєстрованому шлюбі не перебуває та купує вищевказане нерухоме майно за свої особисті кошти, про що подано відповідну заяву нотаріусу, зміст якої доведено до відома продавця (т.1 а.с. 28, 32).
Крім того, з договору купівлі-продажу від 21.02.2020 року (т.2 а.с. 130-134) вбачається, що ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_3 , за 256940,00 грн., тобто сума коштів, отриманих від продажу квартири, повністю покриває придбання ОСОБА_4 будинку і земельної ділянки в с. Маринівка.
Позивачем не доведено, що грошові кошти від продажу квартири ОСОБА_4 поділив навпіл з рідним братом. Так, з договору вбачається, що квартира належить лише ОСОБА_4 .
Також позивач надала до суду заяви на отримання переказу, квитанції, відповідно до яких вона отримувала грошові переводи від сина - ОСОБА_10 (т.1 а.с. 67). Разом з цим, вказані докази не свідчать використання вказаних коштів на придбання 1/2 частини спірного житлового будинку і земельної ділянки ОСОБА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 04.06.2024 року по справі №496/3553/21 вищевказане рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.09.2023 року залишено без змін.
Відповідно до договорів купівлі-продажу від 03.04.2020 року, посвідчених державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Грабовенко-Ворсуляк Д.М., ОСОБА_8 передала у власність а ОСОБА_4 прийняв у власність житловий будинок загальною площею 104,60 кв.м., житловою площею 64,70 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: літньою кухнею, погребом, гаражем, сараєм, душем, вбиральнею, огорожею, цистерною та земельну ділянку загальною площею 0,2045 га кадастровий номер 5121083800:02:001:0086, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов вказаних договорів продаж житлового будинку було здійснено за 160 317 грн, земельної ділянки 49800,89 грн.
Згідно п.10 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.12 договору купівлі-продажу земельної ділянки, покупець ОСОБА_4 на час їх укладення в зареєстрованому шлюбі не перебуває та купує вищевказане нерухоме майно за свої особисті кошти, про що подано відповідну заяву нотаріусу, зміст якої доведено до відома продавця. 
Власником вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки є ОСОБА_4 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №206046348, №206046744.
На житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., було виготовлено технічний паспорт.
ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується листом державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області №1906/02-14 від 30.06.2021 року.
03.04.2020 року ОСОБА_8 була написана розписка, в якій вона вказує, що отримала від ОСОБА_4 і ОСОБА_1 20000 доларів США за придбання житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті. На момент смерті до складу його сім`ї входила ОСОБА_1 , що підтверджується довідками Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області №104/02-18, №105/02-18 від 11.06.2021 року.
ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №11» з 30.06.2020 року по 13.07.2020 року, з 04.01.2021 року по 15.01.2021 року та йому було встановлено діагноз: наслідки перенесеного ГПМК за ішемічним типом (2014 р.) в басейні ЛСМА, транзиторно-ішемічної атаки в БЛСМА (14.02.2018) у вигляді правобічної гомонімної геміанонсії, помірного правобічного геміпарезу. Помірний гідроцефальний с-м. Стійкий цефалгічний с-м. Субклінічний епі-синдром. Церебро-астенічний с-м, що підтверджується випискою із амбулаторної карти хворого денного стаціонару від 13.07.2020 року.
Відповідно до довідки про доходи, ОСОБА_1 працює у КНП «Міська клінічна лікарня №11» з 01.10.2019 року та отримувала заробітну плату, яка за період з січня 2020 року по грудень 2020 року склала 150 967,69 грн., за період з січня 2021 року по червень 2021 року - 87 408,74 грн. 
Відповідно до замовлень, 08.06.2020 року, 11.10.2020 року, 15.10.2020 року ОСОБА_1 замовляла рослини на суму 3814,15 грн., 476 грн., 1980,25 грн.
ОСОБА_1 отримувала готівку у відділенні банку у сумі 4962,96 грн., 350 доларів США, 350 доларів США, 350 доларів США, 300 доларів США, 350 доларів США, що підтверджується заявами на видачу готівки №55598226, №55598309 від 08.07.2016 року, №768327671 від 23.06.2020 року, №3351022016 від 17.12.2020 року, №3195273116 від 25.05.2020 року.
ОСОБА_1 отримувала грошовий переказ від ОСОБА_10 у сумі 350 доларів США, 300 доларів США, мета переказу - допомога родичам, що підтверджується заявами на отримання переказу.
27.02.2012 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №500257447, відповідно до умов якого, сума кредиту становить 9900 грн.
13.03.2013 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №500905357, відповідно до умов якого, сума кредиту становить 13500 грн.
08.07.2016 року ОСОБА_1 підписала заяву/договір №26201000416708/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування.
ОСОБА_1 долучила до позову копії чеків про придбання товару у магазинах.
Відповідно до акту від 25.02.2016 року Дубецька ОВ придбала у ПрАТ «Нова Лінія» товар на суму 2822,66 грн., 885,84 грн.
15.12.2016 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 придбав 5/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області Ткаченко О.А.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2016 року, ОСОБА_4 був спадкоємцем майна ОСОБА_11 . До складу спадщини входить: 1/6 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.02.2010 року, ОСОБА_4 був спадкоємцем майна ОСОБА_12 . До складу спадщини входить: 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
21.02.2020 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_9 придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Переяславського міського нотаріального округу Київської області.
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала спільні фотосвітлини.
Відповідно до звіту про незалежну ретроспективну оцінку вартості житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,2045 га. (кадастровий номер 5121083800:02:001:0086), за адресою: АДРЕСА_1 ., станом на 03.04.2020 року вартість вказаного житлового будинку складає 271 000 грн., земельної ділянки - 255 000 грн.
Відповідно до звіту про незалежну ретроспективну оцінку вартості житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,2045 га. (кадастровий номер 5121083800:02:001:0086), за адресою: АДРЕСА_1 ., станом на 24.06.2024 року вартість вказаного житлового будинку складає 346 100 грн., земельної ділянки - 217 000 грн.
Частиною 1 статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України).
Нормами ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Верховний Суд у постанові від 18.05.2023 року у справі №344/5528/22 зазначив, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. 
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Суть поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.
При цьому, пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Верховний суд у постанові від 15.02.2024 року по справі №199/9770/21 роз`яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 06.02.2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 13.03.2019 року у справі № 334/9028/15-ц.
Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, стверджує, що спірні будинок та земельну ділянку позивач з чоловіком придбали разом, сплачували кошти із сімейного бюджету разом.
Натомість, доказів того, що ОСОБА_1 приймала майнову участь у придбанні будинку та земельної ділянки, тобто наданні коштів на придбання нерухомого майна, ні нею самою, ні її представником не надано, а твердження про те, що спірне нерухоме майно було придбано за спільні кошти з ОСОБА_4 , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Долучена до матеріалів справи розписка ОСОБА_8 від 03.04.2020 року підтверджує лише факт отримання від ОСОБА_4 і ОСОБА_1 20000 доларів США за придбання житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , проте жодним чином не свідчить про те, що ці кошти є спільними, а не особистими ОСОБА_4 .
Водночас, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.09.2023 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04.06.2024 року, встановлено, що з договору купівлі-продажу від 21.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_3 , за 256 940 грн., тобто сума коштів, отриманих від продажу квартири, повністю покриває придбання ОСОБА_4 будинку і земельної ділянки в с. Маринівка.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також позивач надала до суду заяви на отримання переказу, квитанції, відповідно до яких вона отримувала грошові переводи від сина - ОСОБА_10 .
Разом з цим, вказані докази не свідчать про використання вказаних коштів на придбання спірного житлового будинку і земельної ділянки ОСОБА_1 .
Так само не підтверджує фінансову участь ОСОБА_1 у придбанні спірного майна і укладення кредитних договорів, оскільки останньою не підтверджено, що кредитні кошти були витрачені саме на придбання спірного майна. 
З-поміж іншого суд враховує, що у п.10 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.12 договору купівлі-продажу земельної ділянки значиться, що покупець ОСОБА_4 на час їх укладення в зареєстрованому шлюбі не перебуває та купує вищевказане нерухоме майно за свої особисті кошти, про що подано відповідну заяву нотаріусу, зміст якої доведено до відома продавця. 
Отже, встановлені по справі фактичні обставини та надані докази свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що спірне нерухома майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка (кадастровий номер 5121083800:02:001:0836), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_4 .
У ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову в частині визнання майна спільною сумісною власністю слід відмовити за недоведеністю.
При цьому, враховуючи, що позовна вимоги про визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного майна є похідною від позовної заяви про визнання майна спільною сумісною власністю, у задоволенні якої судом відмовлено, наявні підстави для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 57, 60-63, 65, 68-71, 74 СК України, ст. 364, 372 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76-82, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 272, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності - відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя           М.Л. Пасечник