Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я	№ 127/26876/24	

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 р.	Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,  	

секретар – Ільчук Г.В.,

за участі представника відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвоката Хоменчука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна шляхом стягнення грошової компенсації вартості його частки,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду знаходилась цивільна справа №127/26876/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна шляхом стягнення грошової компенсації вартості його частки.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2026 позови ОСОБА_2 і ОСОБА_1 задоволено. (а.с. 225-227 т.1)
03.04.2026 представник позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвокат Левицький О.В. подав заяву про те, що ОСОБА_2 було понесено витрати на правничу допомогу, загальний розмір яких разом з доказами будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення. (а.с. 219 т.1) 21.04.2026 до суду надійшла заява представника позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвоката Левицького О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №127/26876/24 щодо витрат на правничу допомогу, яка мотивована тим, що розмір понесених позивачем-відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у справі складає 30000,00 грн, які просить стягнути з ОСОБА_1 (а.с. 229-231 т.1)
Крім того, 14.05.2026 представник відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Хоменчук А.О. подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №127/26876/24 щодо витрат на правничу допомогу, просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у справі в розмірі 30000,00 грн. Вважає, що строк на подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропущений з поважних причин, оскільки рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2026 у справі №127/26876/24 вручено ОСОБА_1 04.05.2026, що підтверджується її розпискою, проить пропущений строк поновити. (а.с. 1-3 т. 2)
Представник позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвокат Левицький О.В. надіслав заперечення, в якому зазначив про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим просить відмовити ОСОБА_1 та її представнику у поновленні строку для звернення із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, а також відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зауважив на тому, що заявлений розмір витрат на професійну допомогу є необгрунтованим. (а.с. 23-30 т. 2)
Представник відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Хоменчук А.О. в судовому засіданні заяву про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу підтримав з зазначених у ній підстав, просить її задоволити і ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Позивач-відповідача ОСОБА_2 та його представник - адвокат Левицький О.В. в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.
Дослідивши та оцінивши відповідні докази, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
На а.с. 232-235 т. 1 - копія договору про надання правничої допомоги від 01.08.2024, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
На а.с. 236 т. 1 – опис наданих послуг ОСОБА_2 на виконання договору про надання правничої допомоги від 01.08.2024.
На а.с. 237-238 т. 1 – акт приймання-передачі наданих правничих послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 01.08.2024, загальна сума фіксованого гонорару за надані правничі послуги складає 30000,00 грн. 
Відповідно до квитанції про отримання коштів за надання правничої допомоги від 16.04.2026, адвокат Левицький О.В. отримав грошові кошти від ОСОБА_2 як гонорар згідно з договором про надання правничої допомоги б/н від 01.08.2024 (справа №127/26876/24) у сумі 30000,00 грн. (а.с. 239 т. 1)
На а.с. 5-17 т. 2 - копія договору про надання правової допомоги №279/24 від 27.09.2024, укладеного між адвокатом Хоменчуком А.О. та ОСОБА_1 .
На а с. 18 т. 2 - додаток №1 до договору про надання правової допомоги №279/24 від 27.09.2024, відповідно до пп. 1.1 п. 1 якого розмір правничої допомоги складає 30000,00 грн.
На а.с. 19 т. 2 – детальний опис робіт (наданих послуг) ОСОБА_1 адвокатом Хоменчуком А.О. на виконання договору про надання правової допомоги №279/24 від 27.09.2024.
На а.с. 20 т. 2 – акт передачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) від 08.05.2026, згідно якого адвокат Хоменчук А.О. та ОСОБА_1 погодили фіксований розмір гонорару, загальна сума якого - 30000,00 грн.
На а.с. 21 т. 2 – платіжна інструкція від 08.05.2026 щодо здійснення платежу Близнюк В.В. на користь ОСОБА_4 у розмірі 30000,00 грн.
Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ч. 2 п. 1 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
В постанові Верховного Суду від 17.02.2021 р. (справа №753/1203/18) зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено ( ст.137 ч. 2 п. 1 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Згідно ст. 137 ч. 4, 5 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно постанови Верховного Суду від 23.12.2021 р. (справа №755/7943/20) належними та допустимими доказами, що підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, є: ордер на надання правничої (правової) допомоги; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; квитанції до прибуткового касового ордера. Квитанції до прибуткового касового ордера, надані заявником у розпорядження суду, є належним доказом понесення ним витрат на правничу допомогу.  Перелік документів, які можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. 
Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.11.2021 р. в справі №910/7520/20 вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 (справа №2040/6747/18) встановлено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. Ураховуються такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. 
У постанові від 31.07.2024 у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.
Також суд ураховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.01.202 (справа №285/5547/21), де зазначено, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Суд установив, що представник відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Хоменчук А.О. подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №127/26876/24 щодо витрат на правничу допомогу, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у справі в розмірі 30000,00 грн, лише 14.05.2026. Зазначив, що строк на подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропущений з поважних причин, оскільки рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2026 вручено ОСОБА_1 04.05.2026.
Суд зазначає, що представник відповідача-позивача Близнюк В.В. на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не заявив в ході судового розгляду справи про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відсутність у матеріалах справи заяви про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення свідчить про відсутність підстав для розгляду поданих документів.
Також суд ураховує, що у разі наявності намірів у сторони отримати відшкодування понесених нею судових витрат, така сторона зобов`язана подати такі докази до закінчення судових дебатів у справі. Якщо своєчасній подачі зазначених доказів перешкоджають поважні причини, сторона повинна повідомити суд про такі причини, обґрунтувати їх поважність та неможливість подати докази у визначений процесуальний строк, а також, до закінчення судових дебатів зробити заяву про зобов`язання подати докази про понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.202 (справа № 908/574/20).
Таким чином, враховуючи, що представник відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Хоменчук А.О. до ухвалення рішення не подав суду докази на підтвердження понесення ним судових витрат на правничу допомогу, не повідомив про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, а подав заяву про відшкодування таких витрат вже після завершення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови представнику відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокату Хоменчуку А.О. в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Надаючи оцінку наданим доказам понесення судових витрат на правничу допомогу представником позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Левицьким О.В., суд зважає, що справа не є складною, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг наданих доказів є невеликим, а формування позиції та підготовка матеріалів не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-позивача Близнюк В.В. на користь позивача-відповідача ОСОБА_2 9000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи, виконаною адвокатом роботою у ній та затраченим часом. Тому в стягненні решти витрат на правничу допомогу потрібно відмовити.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні заяви представника відповідача-позивача ОСОБА_1 – адвокат Хоменчука А.О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Заяву представника позивача-відповідача ОСОБА_2 – адвоката Левицького О.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з відповідача-позивача ОСОБА_1 на користь позивача-відповідача ОСОБА_2 9000,00 (дев`ять тисяч) грн, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного додаткового рішення до Вінницького апеляційного суду.
Повне додаткове рішення виготовлено 08.06.2026.

Суддя        О.О.Венгрин