Справа № 750/6056/26
Провадження № 2-а/750/99/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого - судді   - Григор`єва Р.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Коваленко В.Ю.,
представника позивача   - Манойлика Д.В.,
представника відповідача  - Сіндєєвої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: інспектор взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Кобзар Олексій Миколайович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить поновити пропущений строк звернення до суду, скасувати постанову серії ЕНА № 7059942 від 20 квітня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Позов обґрунтований тим, що постановою інспектор взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Кобзаря Олексія Миколайовича серії ЕНА
№ 7059942 від 20 квітня 2026 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що 20 квітня 2026 року о 21 год. 14 хв. у місті Чернігові по вул. Юрія Мезенцева, 69 він керував автомобілем ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 2.1 ґ ПДР, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Позивач вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки під час розгляду справи працівником патрульної поліції було істотно порушено вимоги закону. Інспектор поліції Кобзар О.М., посилаючись на положення статті 258 КУпАП, фактично ототожнив поняття «розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення» та «винесення постанови на місці вчинення правопорушення», чим, на думку позивача, неправильно застосував правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015.
Крім того, під час розгляду справи інспектором поліції всупереч вимогам статті 279 КУпАП не було досліджено жодного доказу, який підтверджував би наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, а також не було забезпечено реалізацію його прав, гарантованих статтею 268 КУпАП, у зв`язку з чим рішення про притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та прийнятим із порушенням установленої законом процедури.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач зазначає, що вже 21 квітня 2026 року був призваний на військову службу за мобілізацією, що підтверджується довідкою форми № 5. Під час проходження базової загальновійськової підготовки він був позбавлений реальної можливості своєчасно звернутися до суду із цим адміністративним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та надано позивачу триденний строк для усунення зазначених недоліків.
10 червня 2026 року позивач усунув недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору, надавши суду відповідний платіжний документ.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2026 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до адміністративного суду, відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача інспектора 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Кобзаря О.М.
22 червня 2026 року представником Департаменту патрульної поліції Сіндєєвою В.В. подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю, а постанову серії ЕНА № 7059942 від 20 квітня 2026 року залишити без змін.
Відповідач зазначає, що 20 квітня 2026 року о 21 год. 14 хв. у місті Чернігові по вул. Юрія Мезенцева, 69 ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив вимоги пункту 2.1 ґ ПДР, у зв`язку з чим був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
На думку відповідача, інспектор Кобзар О.М., який обіймав посаду інспектора 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області та мав спеціальне звання лейтенанта поліції, діяв у межах наданих законом повноважень. Зокрема, відповідно до пункту 2.1 ПДР, статей 7-9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 222 КУпАП він був уповноважений здійснювати контроль за наявністю у водіїв чинного страхового поліса, виявляти адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП, розглядати такі справи та приймати рішення про накладення адміністративного стягнення.
У судовому засіданні представник позивача Манойлик Д.В. позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що ОСОБА_1 не виконував функцій водія транспортного засобу, а тому відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Представник відповідача Сіндєєва В.В. проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.
Третя особа — інспектор 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Кобзар О.М., належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши письмові докази, надані сторонами, заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши їх у сукупності, суд встановив такі обставини.
Постановою інспектора 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Кобзаря О.М. серії ЕНА № 7059942 від 20 квітня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що 20 квітня 2026 року о 21 год. 14 хв. у місті Чернігові по вул. Юрія Мезенцева, 69 він, керував автомобілем ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 2.1 ґ ПДР.
Предметом судового розгляду у цій справі є перевірка законності постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема щодо: наявності достатніх та допустимих доказів виконання позивачем функцій водія транспортного засобу; встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП; дотримання уповноваженим працівником поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та забезпечення процесуальних гарантій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Вирішуючи спір, суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, здійснюючи перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративний суд з`ясовує, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України; чи використано відповідне повноваження з метою, з якою воно надане; чи є рішення обґрунтованим, безстороннім, добросовісним, розсудливим, пропорційним, своєчасним та прийнятим із дотриманням права особи на участь у процесі його прийняття.
Отже, під час розгляду цієї справи предметом судового контролю є перевірка того, чи діяла посадова особа Національної поліції в межах наданих законом повноважень, чи було дотримано встановленої законом процедури розгляду справи, а також чи підтверджуються висновки, покладені в основу оскаржуваної постанови, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Так, статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами статті 90 КАС України жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок усіх доказів у їх сукупності, надаючи оцінку як кожному доказу, так і всім доказам у цілому.
Особливості розподілу обов`язку доказування у справах цієї категорії визначені статтею 77 КАС України. 
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, саме Департамент патрульної поліції повинен довести, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженою посадовою особою, у межах наданих законом повноважень, із дотриманням встановленої процедури та на підставі належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які беззаперечно підтверджують наявність у діях позивача всіх елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Оцінюючи доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не виконував функцій водія транспортного засобу, а тому не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо у транспортному засобі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора – водія під час навчання учнів – водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом , який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Аналогічний підхід сформульовано і Верховним Судом, який у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а (провадження
№ К/9901/21130/18) зазначив, що керування транспортним засобом являє собою технічну дію особи, спрямовану на приведення транспортного засобу в рух, початок його переміщення, зміну напряму або швидкості руху та інші дії, пов`язані з його експлуатацією за призначенням. Саме виконання таких дій свідчить про здійснення особою функцій водія незалежно від тривалості руху транспортного засобу чи пройденої ним відстані.
Із досліджених у судовому засіданні електронних рапортів інспекторів патрульної поліції Супруна О.О. та Кобзаря О.М. вбачається, що 20 квітня 2026 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався вулицею Льотною у напрямку проспекту Миру, не вибравши безпечної швидкості руху, він здійснив виїзд за межі проїзної частини, переїхав бордюр та допустив наїзд на перешкоду, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.
Наведені відомості узгоджуються із відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні.
Із зазначених відеозаписів встановлено, що працівники поліції виявили автомобіль ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на тротуарі за межами проїзної частини. З місця водія транспортного засобу вийшов саме ОСОБА_1 . Будь-яких інших осіб, які могли б керувати автомобілем або перебували у ньому, матеріали справи не містять. Під час спілкування з працівниками поліції, що зафіксовано на відеозаписі, ОСОБА_1 повідомив, що після сварки із дружиною їхав до матері, однак не впорався з керуванням транспортним засобом, унаслідок чого виїхав за межі проїзної частини та переїхав через бордюр.
Суд звертає увагу, що наведені пояснення є добровільними, надані безпосередньо після події та повністю узгоджуються із фактичним місцем розташування транспортного засобу, характером його пошкоджень, змістом службових рапортів поліцейських та відеозаписом події.
Зазначені докази в сукупності спростовують досліджене в судовому засіданні письмові пояснення ОСОБА_1 , надані його представником в судовому засіданні, про те, що начебто автомобілем керував його знайомий і саме за вказівкою працівників поліції він змушений був себе обмовити і сказати під відеозапис, що саме він керував транспортним засобом. 
Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 не виконував функцій водія транспортного засобу, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Сам по собі факт того, що на момент безпосереднього контакту з працівниками поліції транспортний засіб уже не перебував у русі, не спростовує встановленого факту попереднього керування ним позивачем. 
Оцінивши всі досліджені докази, суд приходить до переконання, що саме ОСОБА_1 20 квітня 2026 року виконував функції водія автомобіля ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому є належним суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення вимог частини першої статті 126 КУпАП.
Відповідно до абзацу п`ятого статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативно-правових актів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти документи, передбачені законодавством, зокрема, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу).
Аналогічний обов`язок закріплений у пункті 2.1 ґ ПДР, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на паперовому або електронному носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ.
Пунктом 2.4 «а» ПДР встановлено обов`язок водія на законну вимогу працівника поліції зупинитися та пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР, у тому числі чинний страховий поліс або внутрішній електронний договір обов`язкового страхування у візуальній формі.
Отже, законодавством покладено на водія не лише обов`язок укласти договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а й обов`язок мати при собі відповідний документ та пред`явити його поліцейському на законну вимогу.
Такий правовий підхід узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2019 року у справі № 524/126/17, відповідно до якого право працівника Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із встановленим законом обов`язком водія мати при собі та пред`явити такі документи на законну вимогу поліцейського.
Крім того, у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 686/15383/17 Верховний Суд зазначив, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, утворює саме факт непред`явлення водієм документів, визначених законом, на законну вимогу працівника поліції, незалежно від подальшого підтвердження їх наявності.
Як встановлено судом, відповідачем до матеріалів справи долучено витяг із Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, з якого вбачається, що станом на 20 квітня 2026 року щодо автомобіля ВАЗ-21150, державний номерний знак НОМЕР_1 , відомості про чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності були відсутні.
Під час розгляду справи представник позивача не заперечував відсутності чинного страхового поліса, зосередивши свої доводи виключно на запереченні факту керування транспортним засобом та нібито порушенні працівниками поліції процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.
Таким чином, оцінюючи зазначені докази у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено факт відсутності у позивача на момент вчинення адміністративного правопорушення чинного поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Оцінюючи доводи позивача про те, що працівником патрульної поліції було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не досліджено докази, не забезпечено реалізацію прав, передбачених статтею 268 КУпАП, а також не дотримано вимог статті 279 КУпАП, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати такі справи та накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання та діють у межах наданих їм законом повноважень.
Судом встановлено, що постанову серії ЕНА № 7059942 від 20 квітня 2026 року винесено інспектором 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Кобзарем О.М., який на момент прийняття оскаржуваної постанови перебував на посаді інспектора патрульної поліції, мав спеціальне звання лейтенанта поліції та був належним суб`єктом владних повноважень, уповноваженим розглядати справи цієї категорії.
Частиною другою статті 258 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесений до компетенції Національної поліції.
Згідно з частиною четвертою статті 258 КУпАП у таких випадках уповноважена посадова особа безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 зазначив, що передбачене КУпАП скорочене провадження щодо окремих категорій адміністративних правопорушень полягає у можливості фіксації адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення безпосередньо на місці його вчинення. Таким чином, законодавець установив спеціальний порядок розгляду окремих категорій справ про адміністративні правопорушення, який відрізняється від загальної процедури.
Аналогічний правовий підхід висловлений Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 522/22180/16-а, у якій зазначено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, уповноважений працівник поліції має право винести постанову без складання протоколу відповідно до статті 258 КУпАП.
Водночас суд зауважує, що застосування спрощеної процедури не звільняє посадову особу від обов`язку забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, реалізацію процесуальних прав, гарантованих статтею 268 КУпАП, а також здійснити розгляд справи з дотриманням вимог закону.
З дослідженого судом відеозапису з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції встановлено, що до початку розгляду справи інспектор повідомив ОСОБА_1 суть адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується, оголосив про початок розгляду справи, роз`яснив права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, після чого надав можливість висловити свої пояснення щодо обставин події.
Із зазначеного відеозапису також убачається, що після роз`яснення процесуальних прав позивач не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи, не порушував питання про необхідність залучення захисника, не просив витребувати чи дослідити будь-які додаткові докази, не заявляв відводів та не повідомляв про будь-які обставини, які б унеможливлювали продовження розгляду справи на місці її вчинення.
За таких обставин доводи позивача про позбавлення його можливості реалізувати права, передбачені статтею 268 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Не заслуговують на увагу й посилання позивача на порушення працівником поліції вимог статті 279 КУпАП.
Зазначені норми регламентують загальний порядок підготовки до розгляду та розгляду справ про адміністративні правопорушення. Натомість у справах про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 126 КУпАП, законодавцем встановлено спеціальний порядок їх розгляду, визначений статтею 258 КУпАП, який допускає винесення постанови без складання протоколу безпосередньо на місці вчинення правопорушення.
Застосування спрощеної процедури не означає, що особа позбавляється процесуальних гарантій, визначених законом. Обов`язковою умовою законності такого провадження є фактичне проведення розгляду справи, повідомлення особи про суть інкримінованого правопорушення, роз`яснення їй процесуальних прав, надання можливості висловити свої пояснення та заявити клопотання.
Як встановлено судом, зазначені вимоги інспектором 1 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Кобзарем О.М. були дотримані, що підтверджується, дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, який спростовує доводи позивача про формальний характер розгляду справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженою посадовою особою у межах компетенції, визначеної статтею 222 КУпАП, із застосуванням спеціальної процедури, передбаченої статтею 258 КУпАП, при цьому процесуальні права позивача, гарантовані статтею 268 КУпАП, були забезпечені, а тому доводи позивача щодо порушення порядку розгляду справи не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 7059942 від 20.04.2026 задоволенню не підлягають.
У відповідності до вимог ч.1 ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 665,60 грн. позивачу не відшкодовуються у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 72–77, 78, 241-246, 250, 255, 269, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: інспектор взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Кобзар Олексій Миколайович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Департамент патрульної поліції, ЄДРПОУ 40108646, 03048, вул. Ф.Ернтса, 3, м. Київ, електронна адреса: public@patrol.police.gov.ua).
Третя особа: інспектор взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Кобзар Олексій Миколайович, 14000, вул. Громадська, 66, м. Чернігів). 

Суддя       Р.Г. Григор`єв