ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 761/9713/24
провадження № 61-8059св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Притули Н. Г., та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Музичко С. Г., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба), Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (далі - Інститут) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона з 16 лютого 2022 року працювала директором Інституту на умовах укладеного між нею та Держпродспоживслужбою контракту строком на п`ять років.
Повідомленням від 31 січня 2024 року її попереджено про розірвання з нею контракту за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків за результатами проведеної перевірки. Підставою для проведення перевірки стало анонімне звернення, яке не підлягало розгляду. 
Позивач не погодилась із висновками робочої групи та вважала, що її звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства.
Наказом Держпродспоживслужби від 19 лютого 2024 року № 124-К її звільнено за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, який не містить відомостей про те, в чому полягало систематичне невиконання нею своїх обов`язків і які заходи дисциплінарного стягнення застосовувались до неї.

ОСОБА_1 просила суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Держпродспоживслужби від 19 лютого 2024 року № 124-К про її звільнення;
- поновити її на посаді директора Інституту;
- виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 лютого 2024 року до 15 березня 2024 року у розмірі 56 015,04 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року у позові ОСОБА_1 до Держпродспоживслужби, Інституту про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року - без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що підставою для звільнення стали порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Інституту, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти та недотримання директором фінансового та бюджетного законодавства, що безпосередньо передбачено пунктом 12 розділу 5 контракту. 
Суд першої інстанції встановив факт порушення ОСОБА_1 умов контракту від 15 лютого 2022 року, вважав правомірним її звільнення за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України.
Оскільки звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог закону, отже, відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що протокол засідання робочої групи з питань проведення аналізу та дослідження інформації, яким встановлено систематичне порушення ОСОБА_1 умов контракту, не визнаний недійсним та не скасований, тому викладені у ньому обставини суд не перевіряє.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У червні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, в якій просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Шевченківського районного суду міста Києва, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У вересні 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2025 року, в зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І., сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скаргамотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосував норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування норм матеріального права, зокрема без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/15-ц (провадження № 61-787св17), від 16 травня 2018 року у справі № 206/2351/16-ц (провадження № 61-3724зпв18), від 02 серпня 2018 року у справі № 465/2454/16-ц (провадження № 61-902св18), від 14 червня 2023 року у справі № 691/218/20 (провадження № 61-10865св22), від 10 серпня 2023 року у справі № 300/178/19 (провадження № К/9901/7086/20) та у постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс16, від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.

В цілому заявник уважає, що суди не надали оцінку всім зібраним у справі доказам. Так, суд апеляційної інстанції зазначив у постанові, що не перевіряв обставини, викладені у протоколі засідання робочої групи з питань проведення аналізу та дослідження інформації, оскільки він не визнаний недійсним та не скасований. Заявник указує, що цей документ за своєю суттю не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України. Він є лише службовим документом, який відображає дії робочої групи, що унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним та скасування, у зв`язку з чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися у судах. Зміст протоколу може бути лише оскаржено шляхом подання заперечень, що і було зроблено.
Саме засідання комісії було проведено з порушенням принципів колегіального органу. 

Стверджує, що звернення, яке стало підставою для перевірки, було анонімним, про що вона зазначала у запереченнях до протоколу перевірки, якому суди не надали оцінку.

У наказі, яким її звільнили, не конкретизовано, за що саме відбулося звільнення, а лише є посилання на абзаци четвертий, сьомий пункту 12 контракту, тобто за роботу за сумісництвом та з інших підстав, передбачених законом.
Роботодавець не навів конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У липні 2025 року Держпродспоживслужба подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року- без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

У липні 2025 року Інститут подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року- без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

15 лютого 2022 року між Держпродспоживслужбою та ОСОБА_1 укладений контракт № 1/2022 щодо призначення ОСОБА_1 на посаду директора Інституту на термін з 16 лютого 2022 року до 15 лютого 2027 року.

Відповідно до пункту 2 глави 2 контракту директор відповідає перед Держпродспоживслужбою за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, положенням про Інститут, а також законодавством.

Згідно з пунктом 3 глави 2 контракту, директор, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, несе персональну відповідальність за стан та діяльність Інституту; здійснює контроль за збереженням і ефективним використанням державного майна Інституту, у тому числі коштів, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 5 контракту Держпродспоживслужба здійснює в межах своїх повноважень контроль за виконанням директором умов цього контракту.

Відповідно до пункту 11 контракту, цей контракт припиняється, зокрема, до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 12, 13 цього контракту.

Пунктом 12 розділу 5 контракту передбачено підстави, за яких директор може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи Держпродспоживслужби до закінчення терміну його дії.

16 жовтня 2023 року на електронну адресу Держпродспоживслужби надійшло звернення ОСОБА_2 від 05 жовтня 2023 року щодо перевірки роботи ОСОБА_1 на посаді директора Інституту.

Наказом Держпродспоживслужби від 06 листопада 2023 року № 782 «Про утворення Робочої групи» утворена Робоча група з питань проведення аналізу та дослідження інформації, отриманої з повідомлення від 05 жовтня 2023 року (вх. № Г-3666 від 16 жовтня 2023 року). Головою робочої групи призначено Шкаврона В. Е .

Протоколом засідання робочої групи з питань проведення аналізу та дослідження інформації, отриманої з повідомлення від 05 жовтня 2023 року (вх. № Г-3666 від 16 жовтня 2023 року), встановлено систематичне порушення ОСОБА_1 умов контракту, а саме:
- безпідставне нарахування та виплата працівникам Інституту матеріальної допомоги та одноразового заохочення в період з травня 2021 року до листопад 2023 року на загальну суму 1 492 094,00 грн, що свідчить про систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї абзацом 10 пункту 3 контракту щодо здійснення контролю за збереженням і ефективним використанням коштів Інституту згідно з чинним законодавством; систематичне порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Інституту та недотримання фінансового законодавства, що є порушенням абзаців 2, 4, 7 пункту 12 контракту;
- встановлено несправедливий розподіл премій;
- протиправне звільнення провідного лікаря ветеринарної медицини науково-дослідного відділу організації наукової та міжнародної роботи Інституту Беспалого І. Ю., що доведено судовими рішеннями двох інстанцій у справі № 760/17711/22, що як наслідок, призвело до матеріальної шкоди (збитків) Інституту, а відповідно і державного бюджету на суму 74 652,10 грн, таким чином, директор Інституту ОСОБА_1 не виконала без поважних причин обов`язків, покладених на неї абзацом 10 пункту 3 контракту щодо здійснення контролю за збереженням і ефективним використанням коштів Інституту згідно з чинним законодавством;
- порушення положень частини першої статті 114 КЗпП України щодо незбереження за працівниками їх попереднього середнього заробітку протягом двох тижнів від дня переведення на нижче оплачувану роботу, недотримання кваліфікаційних вимог при призначенні на посаду начальника лабораторії діагностики захворювань бактеріальної етіології науково-дослідного бактеріологічного відділу Інституту, таким чином ОСОБА_1 систематично не виконувала без поважних причин обов`язків, покладених на неї абзацом 29 пункту 3 контракту щодо вирішення питань діяльності Інституту відповідно до законодавства, що є порушенням абзацу 2 пункту 12 контракту;
- невиконання належним чином обов`язків, покладених на позивача абзацом 10 пункту 3 контракту щодо здійснення контролю за збереженням і ефективним використанням майна Інституту (тест систем для проведення досліджень) згідно з чинним законодавством, що є порушенням абзацу 2 пункту 12 контракту;
- невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача абзацом 10 пункту 3 контракту щодо здійснення контролю за збереженням і ефективним використанням коштів Інституту згідно з чинним законодавством та систематичне порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Інституту, у тому числі при здійсненні закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти, недотримання фінансового законодавства, що є порушенням абзаців 2, 4, 7 пункту 12 контракту.

Робоча група, врахувавши виявлені недоліки, крім усунення керівництвом Інституту недоліків та порушень у діяльності Інституту, рекомендувала розглянути питання щодо звільнення з посади директора Інституту ОСОБА_1 відповідно до абзаців 2, 4, 7 пункту 12 контракту від 15 лютого 2022 року № 1/2022 у зв`язку з систематичним невиконанням нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї контрактом; порушення нею законодавства під час використання фінансових ресурсів Інституту, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти; недотримання нею фінансового законодавства.

Листом Держпродспоживслужби від 31 січня 2024 року № 24-14/2028 ОСОБА_1 повідомлено про розірвання контракту за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї контрактом від 15 лютого 2022 року за реєстраційним № 1/2022: порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Інституту, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, а також недотримання фінансового законодавства.

Листом від 09 лютого 2024 року Інститут в особі ОСОБА_1 звернувся до голови Держпродспоживслужби та висловив свою незгоду із висновками робочої групи та повідомленням від 31 січня 2024 року № 24-14/2028. 

Листом від 13 лютого 2024 року трудовий колектив Інституту звернувся до голови Держпродспоживслужби та висловив свою підтримку ОСОБА_1 на посаді директора Інституту.

Наказом Держпродспоживслужби від 19 лютого 2024 року № 124-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено 19 лютого 2024 року з посади директора Інституту у зв`язку з порушенням абзаців четвертого, сьомого пункту 12 контракту, укладеного з директором Інституту 15 лютого 2022 року № 1/2022, відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Підставою для видачі наказу зазначено: протокол засідання робочої групи з питань проведення аналізу та дослідження інформації, отриманої з повідомлення від 05 жовтня 2023 року (вх. № Г-3666 від 16 жовтня 2023 року), погодження начальника Київської міської військової адміністрації Попка С. від 05 лютого 2024 року № 001-200.

Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).

Пунктом 4 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, визначено, що контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності та професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника.

Припинення трудового договору можливе на підставах, передбачених контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).
У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц).

Суди попередніх інстанцій встановили такі факти.

Контракт з позивачем укладений на строк з 16 лютого 2022 року до 15 лютого 2027 року.

Пунктом 3 розділу 2 контракту передбачено, що позивач здійснює керівництво Інститутом, здійснює контроль за збереженням і ефективним використанням державного майна Інституту, у тому числі коштів; згідно з чинним законодавством, визначає та затверджує штатний розпис, організаційну структуру, кошторис Інституту, а також внесення до них змін, за погодженням Держпродспоживслужбою; здійснює матеріальне заохочення (преміювання) працівників Інституту; підписує колективний договір.

19 лютого 2024 року позивач звільнена з посади директора Інституту на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із порушенням абзаців четвертого, сьомого пункту 12 контракту з директором Інституту від 15 лютого 2022 року № 1/2022.

Згідно з пунктом 11 розділу 5 контракту він припиняється після закінчення терміну його дії (підпункт «а»); за згодою сторін (підпункт «б»); до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених його пунктами 12 і 13 (підпункт «в»); з інших підстав, передбачених законодавством та контрактом (підпункт «г»).
Пунктом 12 розділу 5 контракту передбачено, що директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Держпродспоживслужби, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії:
у разі систематичного невиконання директором без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом;
у разі невиконання Інститутом зобов`язань перед державним бюджетом та Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам;
у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Інституту, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти;
у разі роботи директора за сумісництвом (за винятком наукової, викладацької, творчої діяльності);
у разі порушення вимог, встановлених Законом України «Про запобігання корупції»;
у разі недотримання директором фінансового та бюджетного законодавства;
з інших підстав, передбачених законодавством.

Підпунктами 15, 17 пункту 11 Положення про Держпродспоживслужбу від 02 вересня 2015 року № 667 визначено, що голова Держпродспоживслужби забезпечує проведення незалежного внутрішнього аудиту, планування і координацію аудиторських заходів та ефективний контроль за їх проведенням в апараті Держпродспоживслужби, її територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до її сфери управління та утворює комісії, робочі та експертні групи.
Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що наказ про звільнення виданий на підставі погодження начальника Київської міської військової адміністрації Попка С. від 05 лютого 2024 року № 001-200, протоколу засідання робочої групи з питань проведення аналізу та дослідження інформації, отриманої з повідомлення від 05 жовтня 2023 року (вх. № Г-3666 від 16 жовтня 2023 року), в зв`язку з порушенням абзаців четвертого, сьомого пункту 12 розділу 5 контракту.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 41 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19) вказала, що звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів, допущених ним конкретних порушень.
ОСОБА_1 до позовної заяви долучила:
- копію звернення Інституту, за її підписом, до голови Держпродспоживслужби від 09 лютого 2024 року щодо незгоди з результатами перевірки, викладеними у протоколі, складеному за результатами перевірки 28 грудня 2023 року (том 2, а. с. 1-32);
- довідку збору інформації в Інституті щодо оцінки ефективності використання бюджетних коштів, що виділялися на виконання бюджетних програм для реалізації державної політики на виконання бюджетних програм для реалізації державної політки в сфері ветеринарної медицини, карантину та захисту рослин, насіння та садивного матеріалу, охорони природи на сорти рослин, ГМО за період з 01 жовтня 2018 року до 31 грудня 2022 року, складену 22 травня 2023 року Північним офісом Держаудитслужби України (том 2, а.с. 32-50).

Суд першої інстанції вказав, що підставою для звільнення позивача є порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Інституту, обмежившись лише посиланням на зміст протоколу перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту, складеного 28 грудня 2023 року за результатами проведеного засідання комісії Держпродспоживслужби. 
Суд уважав таким, що не заслуговує на увагу поданий позивачкою доказ - довідка, складена 22 травня 2023 року Північним офісом Держаудитслужби України, обґрунтовуючи це тим, що статтею 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» за результатами проведеної ревізії має бути складений акт. 

Однак суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що спеціалісти Держаудитслужби у період часу з 23 березня 2023 року до 22 травня 2023 року провели збір інформації та склали довідку щодо оцінки ефективності використання бюджетних коштів Інститутом за певний спірний період, що не суперечить положенням частини другої статті 3 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». 

Отже, поданий позивачем доказ суд має оцінити з урахуванням приписів статей 77-80, 89 ЦПК України. 

Суд апеляційної інстанції не надав оцінку всім поданим суду першої інстанції доказам та не перевірив обставини, викладені у протоколі засідання робочої групи з питань проведення аналізу та дослідження інформації, яким встановлено систематичні порушення позивачем умов контракту, про що зазначив в оскаржуваній постанові з посиланням на те, що протокол на час розгляду справи не оскаржений та не скасований.

Оскільки згаданий протокол робочої групи Держпродспоживслужби є фактично єдиним документом, у якому зафіксовано порушення, допущені керівником Інституту, помилковими є твердження суду апеляційної інстанції про те, що протокол засідання робочої групи з питань проведення аналізу та дослідження інформації, яким встановлено систематичні порушення позивачем умов контракту, може бути визнаний недійсним чи скасований. 

Акт (у справі, яка є предметом касаційного перегляду, протокол) - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок дотримання вимог законодавства і є лише носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема бюджетного та його дотримання. Протиправність дій колегіального органу, який склав протокол, перевірка дотримання бюджетного законодавства та помилкові (необ`єктивні) висновки, що містяться в такому протоколі, можуть бути перевірені судом у разі звернення особи з позовом про визнання протиправним і скасування рішення посадової особи Держпродспоживслужби, яким порушено права, свободи або законні інтереси позивача, прийнятого за результатами проведеної перевірки, тобто наказу від 19 лютого 2024 року № 124-К.
Близький за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду зокрема у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 810/5854/14 (провадження № 11-1416апп18).

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи не вжив усіх необхідних заходів для виконання завдання цивільного судочинства, визначеного у статті 2 ЦПК України, не надав оцінку доводам ОСОБА_1 , які викладені в апеляційні скарзі, про відсутність з її боку порушень умов контракту, які можуть привести до її дострокового звільнення, та не надав оцінку всім зібраним доказам у сукупності, чим порушив вимоги статті 89 ЦПК України. 
З огляду на все викладене вище, висновки суду апеляційної інстанції про законність звільнення позивача є передчасними.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема, надати оцінку доказам, долученим до матеріалів справи та про які позивач зазначила у касаційній скарзі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що оскільки ОСОБА_1 звільнена за невиконання умов контракту, оцінці підлягають факти (порушення), встановлені за період, коли позивач очолювала Інститут як керівник, з яким укладений контракт, на порушенні умов якого наполягають відповідачі. Натомість період часу з травня 2021 року до 14 лютого 2022 року, який увійшов до протоколу перевірки, ОСОБА_1 виконувала обов`язки директора Інституту, але з нею ще не був укладений контракт як з керівником. 

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції скасовується з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому розподіл судових витрат у суді касаційної інстанції не проводиться.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року скасувати, справу 
передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк