ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/13184/24 Головуючий суддя І інстанції Бондаренко І. Е.
Провадження № 22-ц/818/51/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року    м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бутиріна Ярослава Ярославовича на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2024 року, у цивільній справі №635/13184/24, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :
19 листопада 2024 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики з ОСОБА_2 в сумі 2 504 537 грн. 09 коп.
Одночасно з позовною заявою 19.11.2024 надійшла заява про забезпечення позову у зазначеній вище справі, в якій адвокат просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження належного ОСОБА_2 майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18566668563251) та дев`ять земельних ділянок.
Заява мотивована тим, що позивач просить суд стягнути з відповідача 60 724 доларів США за укладеним у 2020 році договором позики. Адвокат вважає, що прострочення відповідачем строку повернення коштів, відсутність будь-яких спроб домовитися про відстрочку чи розстрочку, фактичне переховування і ігнорування позивача, останній має підстави побоюватись недобросовісних дій, що може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бутирін Ярослав Ярославович подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти заборону відчуження належного ОСОБА_2 майна.
Посилається на те, що предметом позову в даній справі є стягнення боргу за розпискою. Долучена до позовної заяви копія розписки підтверджує, що між сторонами дійсно виник спір з приводу виконання умов договору позичальником. Заявник має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду про задоволення позову.
Вважає, що без вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних її прав або інтересів .
Вказує на те, що відповідач має право в будь-який час провести перереєстрацію (відчуження) майна на користь родичів, друзів тощо, аби не виконувати рішення суду в майбутньому. До заяви була додана довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості на загальну суму 1 494 332,00 грн, а сам позов заявлено на суму 2504 537,09 грн, що є підтвердження того, що захід забезпечення позову є співмірним та справедливим, та таким, що відповідатиме реальному захисту її прав та інтересів. За умови задоволення позову перехованого у заяві про забезпечення позову не вистачить на погашення боргу, а тому висновки суду суперечать правовим висновкам ВС і нормам матеріального права.
Зауважив, що сама по собі можливість відповідача розпорядитись майном вже є загрозою, утруднення або неможливістю виконання рішення суду. Також факт несвоєчасного повернення коштів із затримкою в 4 роки свідчить про недобросовісність відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга 

підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду повністю не відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18 (провадження № 61-15167св21).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що предметом спору у справі, що розглядається, є стягнення грошових коштів на загальну суму 2504 537,09 грн, тобто у даній справі заявлені вимоги майнового характеру.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Зважаючи на те, що позов має майновий характер, між сторонами дійсно виник спір, зокрема, щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 2 504 537, 09 грн, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження майна на користь третіх осіб, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.
За таких умов, враховуючи необхідність під час вжиття заходів забезпечення позову дотримуватись вимог щодо розумності, обґрунтованості та співмірності виду забезпечення позову, зазначеного у заяві, з заявленими вимогами, та збалансованості інтересів учасників справи, слід дійти висновку, що для забезпечення виконання можливого судового рішення у цій справі доцільним та достатнім буде вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна належного відповідачу, а саме на:
- Житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856668563251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183501:00:002:0081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1017220663251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183504:00:004:0317 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819922963251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183504:00:004:0316 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819918763251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183504:00:004:0126 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819657863251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183504:00:004:0318 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819648763251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183504:00:004:0168 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819638763251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183504:00:004:0127 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819624363251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183501:00:002:0080 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1017264663251);
- Земельна ділянка з кадастровим номером 6325183501:00:002:0081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1017220663251).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що заборона відчуження вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача в праві користування майном, обмеження стосується лише права відчуження даного майна на час розгляду спору судом.

Такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачами вимогами, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що негативним наслідком незабезпечення позову є можливість (у тому числі умисно) реалізації належного відповідачу нерухомого майна. Тому у випадку набрання законної сили можливим рішенням суду про задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, примусове виконання такого рішення суду може бути утруднено або взагалі неможливе у зв`язку з відсутністю у відповідача майна.

Також колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, у зв`язку з чим відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, та постановлення нового судового рішення про задоволення заяви.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості в порядку, передбаченому ст. 156, 158 ЦПК України, звернутися до суду з клопотанням про заміну заходу забезпечення позову або про скасування заходу забезпечення позову, в разі наявності підстав для цього.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бутиріна Ярослава Ярославовича – задовольнити

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2024 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

В порядку забезпечення позову заборонити відчуження нерухомого майна належного ОСОБА_2 , а саме:
- Житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856668563251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183501:00:002:0081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1017220663251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183504:00:004:0317 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819922963251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183504:00:004:0316 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819918763251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183504:00:004:0126 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819657863251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183504:00:004:0318 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819648763251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183504:00:004:0168 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819638763251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183504:00:004:0127 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1819624363251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183501:00:002:0080 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1017264663251);
- Земельної ділянки з кадастровим номером 6325183501:00:002:0081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1017220663251).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 01 червня 2026 року.

Головуючий        В.Б.Яцина

Судді колегії   Ю.М.Мальований

О.Ю.Тичкова