ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Артоуз О.О., Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Справа № 640/13830/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді Епель О.В., 
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі 

за позовом ОСОБА_1 

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

третя особа, яка не заявляє 
самостійних вимог щодо Публічне акціонерне товариство 
предмета спору, «Шляхово-Будівельне управління №41»
на стороні позивача

про визнання протиправними та скасування рішення 
і зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Шляхово-Будівельне управління №41» (далі - Третя особа) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, викладеного в листі від 31 березня 2021 року за № 2600-0303-8/54641, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. б) ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши періоди роботи з 14.11.1991 по 17.09.2007 (15 (п`ятнадцять) років 10 (десять) місяців у ПАТ «ШБУ №41» до пільгового (спеціального) страхового (трудового) стажу, з урахуванням періодів безперервного пільгового стажу, з моменту настання права на пенсію, а саме з 11 серпня 1961 року. 
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю, а саме:
- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.03.2021 № 262640002728 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. б) ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши періоди роботи з 14.11.1991 по 17.09.2007 (15 (п`ятнадцять) років 10 (десять) місяців 04 дні) у ПАТ «ШБУ №41» до пільгового (спеціального) страхового (трудового) стажу, з урахуванням п. 1 ч. 1ст. 45 Закону № 1058-IV.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу.
Також суд зазначив, що неможливість отримання Позивачем уточнюючої (пільгової) довідки про підтвердження періоду роботи з 14.11.1991 до 17.09.2007 на посаді машиніста укладача асфальтобетону у ПАТ «ШБУ № 41» (тресту Київшляхбуд №1), з шкідливими та важкими умовами праці, з незалежних від нього підстав встановлено рішенням суду.
Враховуючи дотримання усіх необхідних умов для призначення Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд прийшов до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах.
3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги скарги, Апелянт зазначає, що період роботи, що зараховується до пільгового стажу роботи визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки, виданої на підставі первинних документів за час роботи на відповідному підприємстві. Атестація робочого місця також обов`язково потрібна для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 21.08.1992. Натомість Позивачем такі документи до пенсійного органу надані не були попри повідомлення пенсійного органу про необхідність їх надання.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2025 та від 09.09.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу від Позивача та письмові пояснення від Третьої особи не надходили.
6. Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України з серії НОМЕР_1 , виданого Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві 02.09.1998.
22 березня 2021 року Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку 2.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.03.2021 № 262640002728 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Згідно вказаного рішення: відповідно наданих до заяви документів (військовий квиток, диплом, трудова книжка) загальний страховий стаж складає 39 років 8 місяців 11 днів, пільговий стаж відсутній (не надано пільгову довідку, первинні документи).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 31.03.2021 № 2600-0303-8/54641 повідомлено ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, викладене в листі від 31.03.2021 за № 2600-0303-8/54641 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03.09.2021 № 262640002727 ОСОБА_1 з 11.08.2021 призначено пенсію за віком.
Трудова книжка Позивача серії НОМЕР_2 від 17.02.1961 щодо спірних періодів роботи мітить наступні записи про те, що з 14.11.1991 по 17.09.2007 позивач працював машиністом укладача асфальтобетона 5 розряду тресту «Київдорстрой 1» Дорожно-будівельне управління № 41 (з 11.07.1994 ВАТ «Дорожно-будівельне управління № 41») (записи №№ 12 15) (15 років 10 місяців 04 дні).
У спірний період з 14.11.1991 по 17.09.2007 були чинні:
Список № 1, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 (діяв з 26.01.1991 по 10.03.1994) зокрема розділ XXVII Списку 2: 2290000а-14288 машиністи укладача асфальтобетону;
Список № 1, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 (діяв з 11.03.1994 по 15.01.2003) зокрема розділ XXVII Списку 2: 2290000а-14288 Машиністи укладчиків асфальтобетону;
Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 (діяв з 16.01.2003 по 01.08.2016) - розділ XXVII, 27а машиністи укладачів асфальтобетону.
Відомості (форма-ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб щодо пільгового стажу місять інформацію про зайнятість Позивача у 1998 - 2007 роках на роботах за кодом ЗП3013Б1 (працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України).
Також, в рамках розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2021 та Київського апеляційного суду від 17.11.2021 у справі № 369/12040/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» про зобов`язання вчинити дії - видати уточнюючу (пільгову) довідку про підтвердження періоду роботи з 14.11.1991 до 17.09.2007 на посаді машиніста укладача асфальтобетону у ПАТ «ШБУ № 41» (тресту Київшляхбуд №1), з шкідливими та важкими умовами праці, що передбачено пунктом 2290000а-14288 Машиністи укладчиків асфальтобетону, розділу XXVII «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, за формою №5 до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для підтвердження трудового стажу для призначення пенсії, при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Судами у вказаних рішенням встановлено, що з 14.11.1991 до 17.09.2007 ОСОБА_2 працював у ПАТ «Шляхово-будівельне управління № 41» (правонаступника ВАТ «Шляхово-будівельне управління № 41», яке було правонаступником тресту Київшляхбуд № 41») на посаді машиніста-укладача асфальтобетону. Загальний стаж роботи позивача становить 38 років, із них 15 років 10 місяців - на посаді машиніста укладача асфальтобетону.
Матеріалах справи містяться наступні документи: акт № 2 про виділення для знищення документів, що не підлягають зберіганню, складений в 1999 році, акт про виділення та знищення документів, що не підлягають зберіганню складеному в 2003 році документи за 1991-1999 роки: журнали ордери та додатки до них; документи про нарахування заробітної плати /розрахунки, зведення та ін.; розрахункові відомості сплати внесків до фондів; табелі виходу робітників та службовців на роботу; дорожні листи; накази з особового складу/копії/; первинні документи по нарахуванню заробітної плати; підстави до наказів з особового складу; розрахункові відомості сплати внесків до фондів; місячні звіти про сплату внесків до Пенсійного фонду - були знищені.
Крім того, первинні документи за період з 2006 по 2007 роки за час виконання роботи, на підставі яких повинна бути складена та видана уточнююча довідка в розумінні п.20 Порядку підтвердження - табелі обліку робочого часу, журнали (картки) обліку робочого часу, робочі книги бригадирів, наряди на виконання робіт, нормовані завдання були знищені, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про вилучення до знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.
В матеріалах справи міститься довідка від 16.02.2017 №0834 НПУ ГУ НП в Київській області Києво-Святошинського відділу поліції, відповідно до якої вказано, що 15.02.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017110200000834 було внесено заяву про те, що 14.02.2017 невідома особа, шляхом сканування автомобіля марки Ауді моделі А-6, державний номерний знак, який був припаркований на автостанції магазину «Новус», звідти таємно викрала чоловічу барсетку з грошовими коштами в розмірі 2 000 грн, дві спортивні дорожні сумки, в яких знаходилися документи, належні ПАТ «ШБУ-41», а саме: бухгалтерської та податкової звітності, бухгалтерська документація по всіх проведених господарських операціях за 2015-2016 рік, документи з атестації робочих місць за 1994, 1999, 2004, 2009, 2014 роки та акти виконаних робіт за 2015 рік, чим завдано матеріальну шкоду.
Відповідно до листа НП України ГУ НП в Київській області від 20.01.2021, 20.03.2017 СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області за результатами проведених слідчих (розшукових) дій в ході досудового розслідування кримінальне провадження №12017110200000834 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).
Із листа в.о. директора ДП «Державний дорожній науково-дослідний інститут ім. М.П. Шульгіна», №191-3-88 від 05.02.2019 вбачається, що на звернення голови правління ПАТ «ШБУ №41» ОСОБА_3 було повідомлено, про відсутність в архіві підприємства матеріалів по атестації робочих місць за умовами праці в ПАТ «ШБУ-41», яка проводилася УДВТП «Украдортехнологія» в 1994, 1999,2004, 2009 роках.
З огляду на викладене суди дійшли висновку, що наданими сторонами доказами підтверджується факт того, що у ПАТ «ШБУ №41» відсутні первинні документи, на підставі яких можливо було б видати ОСОБА_2 довідку, яка підтверджує факт роботи на посаді зі шкідливими та важкими умовами праці, у зв`язку із чим ПАТ «ШБУ №41» позбавлений можливості видати позивачу довідки без наявності підтверджуючих первинних документів, оскільки останнє вважається як наданням неправдивих та /або неперевірених даних та порушенням чинного законодавства.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Постанова № 637).
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
02 березня 2015 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, яким пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В свою чергу, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).
Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: п. б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».
Отже, у статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII було встановлено пенсійний вік досягнення чоловіками 55 років, а також, страховий стаж роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стаж.
Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та права на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже, особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII. Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-IV.
Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383).
Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Суд також зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини 1статті 7 Закону України від 14.10.1992 №2694-XII "Про охорону праці" працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Висновки суду апеляційної інстанції.
10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи особи та виконання нею робіт на певній посаді, є трудова книжка.
11. Як правильно встановлено судом першої інстанції, трудова книжка серії НОМЕР_2 від 17.02.1961 містить записи про те, що Позивач дійсно працював машиністом укладача асфальтобетона 5 розряду тресту «Київдорстрой 1» Дорожно-будівельне управління № 41 (з 11.07.1994 ВАТ «Дорожно-будівельне управління № 41») (записи №№ 12 15), тобто на посадах, які відповідають Списку №2 у період з 14.11.1991 по 17.09.2007 (15 років 10 місяців 04 дні).
12. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах судової справи наявна копія колективного договору між Правлінням і трудовим колективом ВАТ «Шляхово-будівельне управління № 41». Додатком 2 якого є Перелік професій та посад працівників, які мають право на доплату за роботу з шкідливими та важкими умовами праці, де за п. 3 зазначені машиністи укладачів асфальтобетону.
13. Колегія суддів приймає до уваги доводи Апелянта про те, що Позивачем не було надано уточнюючу довідку відповідно до приписів Постанови № 637, однак зазначає, що рішенням суду у справі № 369/12040/18 встановлено неможливість отримання ОСОБА_1 уточнюючої (пільгової) довідки про підтвердження періоду роботи з 14.11.1991 до 17.09.2007 з незалежних від нього підстав. Водночас, період пільгової роботи підтверджується сукупністю наявних у справі доказів.
14. Більш того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що згідно з витягу з ІКІС ПФУ звіту за формою РС- право, виготовленого у серпні 2019 року, період роботи ОСОБА_1 з 15.11.1991 по 31.01.2006 та з 01.03.2006 по 17.09.2007 (загалом 15 років 9 місяців 4 дні) за Списком № 2 вже був зарахований територіальним органом пенсійного фонду України до пільгового стажу стажу Позивача /т. 1 а.с. 88-88 зв./, а згідно витягу від 22.03.2021, зазначений період роботи вже не врахований/т.1 а.с.135/.
15. Вказане, на переконання колегії суддів, свідчить про порушення органами пенсійного фонду принципу належного урядування.
16. При цьому, судова колегія враховує усталену правову позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права (рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України»).
17. Аналізуючи доводи Апелянта, колегія суддів також зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.
18. Аналізуючи всі доводи Апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
19. Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
20. Враховуючи вищевикладене, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, згідно з частиною першою статті 308 КАС України, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позову в цій справі.
21. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
22. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
23. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - без змін.
24. Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 29 квітня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев