Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
28 квітня 2026 р. № 520/6962/26 
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавеця виконавчого округу Харківської області Цимбала Сергія Володимировича (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 14/1, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61001, код ЄДРПОУ 2400311312) про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У С Т А Н О В И В:
Позивачка - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала Сергія Володимировича, в якому просить суд:
- скасувати постанову приватного виконавця від 17.10.2025 про стягнення 10 % основної винагороди у виконавчому провадженні № 79386279; 
- визнати дії виконавця неправомірними у частині нарахування основної винагороди; 
- зобов`язати виконавця усунути порушення та внести відповідні зміни до матеріалів провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що спірна постанова винесена протиправно з огляду на те, що відповідачем не запропоновано боржниці (позивачці) погасити борг у добровільному порядку.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 відкрито провадження у справі №520/6962/26, з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначено, що позивачка посилається на порушення приватним виконавцем права боржника на добровільне виконання. При цьому, у чинному Законі України «Про виконавче провадження» поняття добровільного виконання де юре відсутнє. Під добровільним виконанням у законодавстві наразі розуміють можливість самостійного надсилання стягувачем виконавчого документу про стягнення періодичних платежів безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі – підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Також, добровільним виконанням є виконання рішення суду боржником після набрання ним законної сили до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, приватний виконавець Цимбал С.В. заперечує проти доводів, викладених у заяві, і вважає, що відсутні будь-які підстави для скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. про стягнення основної винагорода від 17.10.2025.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином про свідчать довідки про доставку електронного листа. 
Крім того, відповідач через канцелярію суду надав заяву, що не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження без його участі. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з вимогами ст.229 КАС України.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з такого.
З наявних доказів, 17.10.2025 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79386279 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів у сумі 1073000,00 грн., інфляційних втрат за період з 01.03.2023 по 31.10.2024 у розмірі 138856,19 грн., 5% річних за період з 22.03.2023 по 13.11.2024 у розмірі 5572,39 грн., а усього 1259428,58 грн. на підставі виконавчого листа № 646/12642/24, виданого 17.10.2025 Індустріальним районним судом м. Харкова.
Одночасно з відкриття виконавчого провадження 17.10.2025 винесена постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню – 125943,00 грн.
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою приватного виконавця, позивачка звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404).
Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:
1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;
2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;
3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;
4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи (крім рішень Національного банку України), органи військового управління;
5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;
6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;
7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;
8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;
9) рішень про конфіскацію майна;
10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;
11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;
12) рішень, за якими боржником є уповноважений суб`єкт управління або господарське товариство в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», та рішень, які передбачають вчинення дій щодо їх майна.
Виходячи із законодавчо встановлених обмежень щодо здійснення приватними виконавцями примусового виконання рішень, оскільки стягнення з фізичної особи на користь фізичної особи коштів не міститься у встановленому частиною другою статті 5 Закону №1404 переліку, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо відкриття виконавчого провадження №79386279 .
У свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі по тексту також - Закон №1403).
Згідно з положеннями статті 31 Закону №1403 за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:
1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;
2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі по тексту також - Порядок №643).
Відповідно до пункту 12 Порядку №643 розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
При цьому, частиною третьою статті 45 Закону №1404 визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Системний аналіз положень норм Закону №1404, які регулюють діяльність приватних виконавців, та статті 31 Закону №1403 вказує на те, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №260/801/19, від 10.09.2020 у справі №120/1417/20-а, від 28.10.2020 у справі №640/13697/19, від 16.04.2020 у справі №640/8425/19, від 26.01.2024 у справі №580/192/23.
Крім цього, аналіз статті 31 Закону №1403 свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і прийняття постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.01.2021, 27.04.2021, 03.06.2021, 26.08.2021 у справах №160/5321/20, №580/3444/20, №640/17286/20, №380/6503/20, від 26.01.2024 у справі №580/192/23.
Водночас, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 26.01.2024 у справі №580/192/23, від 26.05.2022 у справі №420/6845/18, саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення.
Тобто, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №160/5321/20, №360/2855/20, №200/3149/21-а.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що приватним виконавцем разом із постановою від 17.10.2025 про відкриття виконавчого провадження №79386279 винесено спірну постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 17.10.2025 у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню.
Беручи до уваги наведені правові норми, висновки Верховного Суду щодо їх застосування, суд дійшов висновку, що прийняття відповідачем спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком, а не правом приватного виконавця, що відповідає вимогам частини сьомої статті 31 Закону №1403.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Згідно з приписами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд робить висновок про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-258, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавеця виконавчого округу Харківської області Цимбала Сергія Володимировича (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 14/1, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61001, код ЄДРПОУ 2400311312) про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення набирає законної сили у порядку та строк, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 28.04.2026.

Суддя О.М. Шляхова