УКРАЇНА
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
справа № 361/5486/25
провадження № 2/361/1898/25
23.04.2026
РІШЕННЯ
Іменем України

23 квітня 2026 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді	Петришин Н.М.,	
за участю секретаря	Гриценко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області, про визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса,-
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_2 . Відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською універсальною біржою 26.12.1997 за реєстровим номером Д7057/14923, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . 19.01.1998 право власності на вказану квартиру зареєстроване у КП «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 . З метою оформлення права власності на належну матері квартиру, позивач звернулася до Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 08.06.2024 державним нотаріусом Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. відкрито спадкову праву № 227/2024. 17.12.2024 державним нотаріусом Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки договір купівлі-продажу квартири не посвідчено нотаріально, що тягне за собою недійсність договору. Враховуючи те, що за життя спадкодавця право власності на квартиру не було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав, 12.02.2025 позивач здійснила реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. 07.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з повторною заявою про вчинення нотаріальної дії щодо оформлення майнових прав на спадкове майно та додала до заяви копію витягу з Державного реєстру речових прав № 413349508 від 14.02.2025. Листом від 13.03.2025 № 667/01-16 відповідач повідомив позивача, що питання видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , вже розглянуто нотаріусом та винесено постанову від 17.12.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Позивач не погоджується з постановою Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області від 17.12.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Заперечення відповідача
09 грудня 2025 року до суду надійшов відзив від завідувача Першої броварської державної нотаріальної контори Валентини Журавської, в якій відповідач заперечує проти позову ОСОБА_1 , вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що в оскаржуваній постанові нотаріус зазначив ту обставину, що наданим спадкоємцем (позивачем у справі) правовстановлюючим документом, який підтверджує належність померлому спадкодавцеві ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , є договір купівлі-продажу від 26.12.1997, зареєстрований Київською універсальною біржою за реєстровим номером Д7057/14923. Такий договір не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу, оскільки сторонами договору не дотримано вимог ст. 227 ЦК УРСР (чинного на час укладення договору), у частині його нотаріального посвідчення. Позивач, зареєструвавши право власності на спірну квартиру за спадкодавцем, повторно звернулася до нотаріальної контори 07.03.2025 із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно. Листом від 13.03.2025 № 661/01-16 ОСОБА_1 повідомлено про винесення на її ім`я постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2024, із зазначенням правових підстав такої відмови. Винесення повторної чи нової постанови стосовно тотожних за правовим змістом питань, діючим законодавством не передбачено. Вказує на те, що згідно положень на той час чинного законодавства, біржові угоди не підлягають нотаріальному посвідченню за обов`язкової та одночасної умови того, що учасники угоди є членами товарної біржі. Однак, зі змісту договору купівлі-продажу від 26.12.1997, так і з інших документів, наданих позивачем у межах спадкової справи № 227/2024 від 08.06.2024, не вбачається обставина належності сторін договору до числа членів Київської універсальної біржі. Крім того, обставини належності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діяли в інтересах сторін договору купівлі-продажу від 26.12.1997, до числа брокерів Брокерської контори № 68 також позивачем не доведено. За таких обставин, відповідач вважає, що оспорювана постанова винесена згідно чинного законодавства, оскільки на момент її винесення були відсутні належні та достатні правові підстави вважати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 26.12.1997, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на майданчику Київської універсальної біржі, предметом якої є квартира, загальною площею 32 кв.м., житловою – 17,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач звертає увагу на те, що державну реєстрацію права власності померлої ОСОБА_2 на вищевказану квартиру проведено державним реєстратором 14.02.2025, а оскаржувана постанова державного нотаріуса 17.12.2024, й відповідно даний факт не міг бути об`єктивно врахований нотаріусом під час вирішення питання наявності/відсутності майнових прав померлого спадкодавця за життя останнього на відповідний об на відповідний об`єкт нерухомого майна. 
Заяви, процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.
Представник Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області – адвокат Загоруйко С.Ю. просив відмовити у задоволенні позову.
Обставини справи, що встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
26 грудня 1997 року брокер Брокерської контори № 678 ОСОБА_3 , діючи за згодою та за дорученням ОСОБА_5 , та брокер Брокерської контори № 678 ОСОБА_4 , діючи за згодою та за дорученням ОСОБА_2 , уклали на Київській Універсальній біржі договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого продавець продав, а покупець придбав квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 7 договору, покупець набуває право власності на квартиру з моменту укладення даного договору і реєстрації його на біржі.
Вищевказаний договір, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Київською універсальною біржою, зареєстрований за № Д7057/14923.
Згідно копії Реєстраційного посвідчення від 19.01.1998, Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською універсальною біржою 26.12.1997 за реєстраційним № Д7057/14923, та записано в реєстрову книгу № 49 за реєстровим № 1-1-5813.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05.06.2024 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Згідно Довідки Першої броварської державної нотаріальної контори № 2966/02-14/227/2024 від 24.12.2024, 08 червня 2024 року відкрито спадкову справу № 227/2024 (номер спадкової справи в Спадковому реєстрі 72551157) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 . За вказаною спадковою справою спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла дочка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Довідки Комунального підприємтсва Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварське бюро технічної інвентаризації» № 1202 від 19.09.2024, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 право власності на об`єкт нерухомого майна – квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською універсальною біржою 26.12.1997 за реєстраційним № Д7057/14923. Дата реєстрації - 19.01.1998, реєстровий номер - 1-5813, книга 49, відомості щодо зміни адреси: попередня назва вулиці – Возз`єднання.
Згідно постанови нотаріуса Першої броварської державної нотаріальної контори Валентини Журавської від 17.12.2024, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під номером АДРЕСА_1 . 
За змістом вищевказаної оскаржуваної постанови, правовстановлюючим документом, що підтверджує належність спадкодавцеві ОСОБА_2 вищезазначеного нерухомого майна - квартири під номером АДРЕСА_1 , є договір купівлі-продажу, зареєстрований Київською універсальною біржою 26.12.1997 за реєстровим номером Д7057/14923. Зазначений договір не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Квартира є невід`ємною частиною житлового будинку, який є житлом, отже і договір купівлі-продажу вищевказаної квартири повинен бути посвідчений нотаріально. Угоди, укладені на біржі, не можуть прирівнюватися до нотаріально посвідчених.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 413349508 від 14.02.2025, 12.02.2025 зареєстроване право власності ОСОБА_2 на вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу серії номер Д7057/14923, виданого 26.12.1997 Київською універсальною біржою.
Листом Першої броварської державної нотаріальної контори № 667/01-16 від 13.03.2025 ОСОБА_1 повідомлено, що постановою нотаріуса Першої броварської державної нотаріальної контори Валентини Журавської від 17.12.2024 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, чітко зазначено причини відмови, така постанова отримана особисто ОСОБА_1 19.12.2024. Постанова про відмову виноситься один раз, винесення нової постанови з одних і тих же питань законодавством не передбачена. 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частина третя статті 5 ЦК України).
Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (стаття 47 ЦК УРСР).
У статті 227 ЦК УРСР, чинній на час спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23) зазначено:
«у статті 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. В ЦК УРСР не передбачалося обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року в справі № 904/4573/16, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 вересня 2019 року в справі № 903/729/16, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 183/900/17 (провадження № 61-9101св21));
Цивільний кодекс Української РСР не встановлював інституту нікчемності правочину, який запровадили аж у ЦК України, що набрав чинності 1 січня 2004 року. Єдиним механізмом підтвердження недійсності угоди, що існував до появи вказаного інституту, було визнання такої недійсності за рішенням суду (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21));
за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19));
правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання;
саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору;
правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року;
на рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів;
у частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі;
спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі».

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова в її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 185/9284/23 вказано, що «можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судова процедура оскарження має на меті забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що «обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб».
Крім того, у постанові Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 501/896/23 суд вказав, що на підставі частини другої статті 47 ЦК УРСР за вимогою сторони угоди, її правонаступників суд може визнати дійсною тільки угоду, яка відповідно до чинного законодавства підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки вказаний договір купівлі-продажу квартири не підлягав нотаріальному посвідченню, це унеможливлює задоволення позову ОСОБА_1 про визнання його дійсним. Такий спосіб захисту як визнання дійсною дійсної угоди очевидно є неналежним, що є самостійною підставою для відмови в позові; за змістом позовних вимог ОСОБА_1 належним способом захисту її порушеного права (інтересу) може бути оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії. Водночас касаційний суд наголошує, що за відсутності інших підстав для відмови в оформленні спадкових справ позивача або спору про право власності на вказану квартиру чи на спадщину ОСОБА_7 з іншими особами, вона не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених (наведених) Верховним Судом в цій постанові».
З огляду на вищевикладене, належним способом захисту у даній справі є оскарження дій нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавцем за життя укладено угоду купівлі-продажу квартири на біржі, котра за приписами частини другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не підлягала нотаріальному посвідченню, й відповідно засвідчує належним чином право власності на відповідне майно.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною та скасувати постанову Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області від 17.12.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . 
Судом встановлено, що спірна квартира належала спадкодавцеві ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською універсальною біржою 26.12.1997 за реєстраційним № Д7057/14923, що укладений на Київській універсальній біржі біржовими брокерами в інтересах та за дорученням продавця ОСОБА_5 та покупця ОСОБА_2 .
Згідно положень вищевказаного договору (п. 7) право власності на квартиру покупець набув з моменту укладення такого договору та його реєстрації на біржі.
Договір купівлі-продажу нерухомості від 26.12.1997 зареєстрований Київською універсальною біржою 26.12.1997 за № Д7057/14923.
Згідно Довідки Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області № 1202 від 19.09.2024, згідно архівних даних право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 19.01.1998 на підставі Договору № Д7057/14923 від 26.12.1997.
Враховуючи те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу, укладених на біржі, а відповідач відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на квартиру, право власності на яку набула спадкодавець згідно Договору № Д7057/14923 від 26.12.1997, суд вважає обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту порушених прав належним, таким, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, й таким, що призведе до можливості відновлення її прав спадкування майна після смерті матері.
Посилання відповідача на те, що наданий позивачем правовстановлюючий документ, який підтверджує належність померлій ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , не може бути прийнятий нотаріусом в якості належного документу на підтвердження права власності спадкодавця, оскільки сторонами договору не дотримано вимог ст. 227 ЦК УРСР (чинного на час укладення договору) у частині його нотаріального посвідчення, є безпідставними та необґрунтованими.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування постанови Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області від 17 грудня 2024 року про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області, про визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Першої броварської державної нотаріальної контори Київської області від 17.12.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
відповідач: Перша броварська державна нотаріальна контора Київської області, адреса місцезнаходження: бульвар Незалежності, 11, м. Бровари, Київська область, 07400.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН