ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ

справа № 691/1446/25 
провадження № 2/691/393/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Подороги Л.В., при секретарі Гергель М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк 3 місяці для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 1,71 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території В`язівської сільської ради Звенигородського (Городищенського) району Черкаської області, право власності на яку підтверджується державники актом на право власності на землю серії ЧР № 348 від 03.10.2002. 
У жовтні 2025 року під час відвідування будинку за місцем проживання батька до дня смерті, ОСОБА_1 виявив серед речей померлого складений батьком заповіт від 21.10.2024, у якому окрім позивача був зазначений ще один спадкоємець ОСОБА_3 , який є його рідним братом. Однак ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 
21.10.2025 позивач звернувся до державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак постановою нотаріуса від 21.10.2025 йому відмовлено у прийнятті спадщини у зв`язку із пропущенням строку подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду.
У судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. 
Представник відповідача Вільшанської селищної ради у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. 
Врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 
За загальним положенням про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). 
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але, на час відкриття спадщини, не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 
1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 
2) дані обставини визнано судом поважними. 
Якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 
25.01.2023 року Верховний Суд у справі № 676/47/21 зробив висновок, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).
Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в ст. 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена.
Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст. 1270,1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини.
19.06.2023 набрав чинності пп. 2 п. 3 постанови КМУ від 09.09.2023 № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини.
Водночас відповідні зміни щодо строків прийняття спадщини не були внесені до ЦК України, а відтак норми постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 не змінюють та не зупиняють визначених ст. 1270 ЦК України строків для прийняття спадщини.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. В`язівок Звенигородського району Черкаської області помер ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 06.10.2023, після смерті якого відкрилась спадщина.
Згідно довідки ВК Вільшанської селищної ради № 16-1813/138 від 30.09.2024, ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав одиноко по АДРЕСА_1 . Крім нього у даному будинковолодінні ніхто не був зареєстрований та не проживав.
Нині покійному ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 1,71 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території В`язівської сільської ради – державний акт на право приватної власності на землю, серії ЧР виданий на підставі рішення виконкому В`язівської сільської ради народних депутатів від 28.08.2002 № 2-8/24.
За життя нині покійний ОСОБА_2 21.10.2004 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно своїм синам: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Київ помер ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 14.07.2025.
З метою прийняття спадщини після покійного ОСОБА_2 позивач звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак постановою державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори Курінного В.В. від 21.10.2025 № 453/02-31, позивачеві відмовлено у прийнятті спадщини у зв`язку із пропущенням строку подання заяви про прийняття спадщини. 
Як підставу пропущення строку на прийняття спадщини позивач вказує, що він не знав про наявність складеного батьком заповіту.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 вказала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, а тому мав право протягом шести місяців з дня смерті батька звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Незнання позивачем про наявність заповіту жодним чином не заважала йому прийняти спадщину за законом. Однак своїм правом спадкоємця позивач не скористався.
А оскільки позивач не навів вагомих аргументів, які об`єктивно перешкоджали йому прийняти спадщину у визначений Законом строк, тому підстави для визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини - відсутні.
На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання позову суперечить вимогам Закону.
Керуючись ст. 5, 10, 30, 60, 206, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд 

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини – відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Суддя 	Л. В. Подорога