КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1540/25
Провадження № 2/488/381/26
РІШЕННЯ
Іменем України

05.03.2026 року         м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,
за участю: представника позивача адвоката Павленко Н.М., представника відповідача адвоката Онищенко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів на їх утримання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 , через представника - адвоката Павленко Наталію Миколаївну, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити з 22.04.2025 стягнення з позивача аліментів на утримання дітей.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В сім`ї панувала нормальна життєва ситуація. Жодних конфліктних ситуацій між подружжям не виникало. З квітня 2024 року позивач перебуває в лавах ЗСУ, діти проживали з відповідачкою в орендованій квартирі. Однак, у лютому 2025 року позивачу почали телефонувати сусіди та батьки та розповідати про агресивну поведінку відповідачки відносно дітей та інші особливості її поведінки, як то страх переслідування, тощо. Як з`ясувалося, відповідачка перебуває на обліку у комунальному некомерційному підприємстві «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» з 2014 року.
Після звернення до психіатричної лікарні лікарі встановили, що хвороба загострилася, й відповідачці потрібна госпіталізація, проти чого вона категорично відмовилася.
Позивач був вимушений забрати дітей, які з березня 2025 року проживають з ним та його батьками, оскільки поведінка відповідачки є непередбачуваною і перебування дітей разом з хворою людиною може нести загрозу для здоров`я дітей, як фізичного так і психологічного.
Діти як перебували, так і перебувають повністю на утриманні позивача. Відповідачка ніколи не працювала, не працює і на сьогоднішній день. І саме позивач та його батьки, коли позивач перебуває на передовій, займаються вихованням дітей, піклуються про їх розвиток та навчання. Офіційно позивач працевлаштований. Характеризується виключно позитивно. Житлом позивач та діти забезпечені, вони проживають в квартирі, частка якої належить і позивачу, за адресою: АДРЕСА_2 . У квартирі є все необхідне для проживання та розвитку дитини. Фізично позивач здоровий.
Визначення місця проживання дітей разом з батьком необхідне позивачу для обмеження доступу відповідачки до дітей та визначення порядку їх спілкування з матір`ю.
На підставі судового наказу Корабельного районного суду м. Миколаєва з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника. У зв`язку з тим, що діти наразі проживають з позивачем та його батьками, позивач вважає, що з 22.04.2025 необхідно припинити стягнення з нього аліментів на утримання дітей.
Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2025 позовна заява залишена без руху.
Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 12.05.2025 відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому засіданні. Витребувано письмовий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо цього спору.
Ухвалами суду від 12.05.2025 та від 22.07.2025 задоволені клопотання позивача про витребування доказів.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті.
У судових засіданнях 25.09.2025, 19.12.2025 та 23.02.2026 стороною позивача позовні вимоги підтримані в повному обсязі, стороною відповідача позов не визнавався, в наступному відповідач частково визнала позовні вимоги про визначення місця проживання дітей з батьком.
Третя особа - служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради подавала клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримала.
24.11.2025 висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей сторін з батьком надійшов на адресу суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 20.07.2017 зареєстрували шлюб, про що Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області складено актовий запис № 293. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.07.2025 у справі № 488/930/25 шлюб між сторонами розірвано, позивачці відновлене дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьки малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 445 від 15.11.2017 складений Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 132 від 19.06.2019 складений Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 13.03.2025 ОСОБА_2 та діти з 28.10.2021 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .
З огляду на матеріали справи, з 28.02.2025 та до цього часу діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_4 . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 . Викладене підтверджується актом про спільне проживання від 12.03.2025.
Відповідно до характеристики учениця 2-А класу Миколаївської гімназії № 54 ОСОБА_3 навчається в гімназії з другого класу на дистанційній формі навчання. Проживала з матір`ю, батько проходить службу в ЗСУ. Зі слів класного керівника, з 25.02.2025 дитина проживає з дідом ОСОБА_8 та бабою ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з інформацією закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 111 комбінованого типу Миколаївської міської ради від 21.03.2025 ОСОБА_4 впродовж семи місяців, з 01.07.24 до 10.03.25, відвідувала старшу групу цього ЗДО. У дитячий садок дитина приходила із задоволенням. Комунікабельна, активна, дружелюбна, завжди була охайною, причесаною та в доброму настрої. Дитину до садочка приводила і забирала мати - ОСОБА_2 , яка постійно цікавилася успіхами дитини, відвідувала дитячі свята та батьківські збори. Проблем з оплатою за харчування дитини не виникало. З 25.02.2025 дитину приводив і забирав дід - ОСОБА_8 . З 11.03.2025 ОСОБА_4 дитячий садок не відвідує.
Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 14.11.2025 встановлено за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .
Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3статті 11 Закону «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Місцем проживання дитини є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду (КЦС) від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18).
Дитина не може бути передана для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII(далі - Конвенціяпро права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, параграф 76).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до вимогстатті 19 СК України при розгляді спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради 14.11.2025 надав висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком - позивачем ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.
Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 (остаточне 13.04.2011) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, що «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей.
Доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.
Так, судом встановлено, що з березня 2025 року діти сторін проживають з батьками позивача за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем свого проживання позивач створив дітям всі належні умови для їх повноцінного розвитку та виховання. Відповідач не заперечує, що наразі не має можливості утримувати дітей, створити належні умови для їх розвитку, оскільки не має постійного доходу.
Згідно з довідкою № 6836 від 14.03.2025 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 . Відповідно до медичного висновку від 17.04.2025 за станом здоров`я придатний бути опікуном.
У період відсутності позивача, у зв`язку з проходженням військової служби, дітьми опікуються його батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9 - дід та баба малолітніх дітей.
Причиною зміни місця проживання дітей позивач зазначає, що поведінка їх матері становила загрозу для життя та здоров`я дітей.
Вказані обставини також знайшли підтвердження під час судового розгляду, у тому числі, у показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , допитаних у судовому засіданні 25.09.2025.
Викладені в позовній заяві обставини підтвердив і позивач, який надавав пояснення по суті позовних вимог у судовому засіданні 19.12.2025.
Згідно з повідомленням КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» № 01-814 від 05.06.2025 ОСОБА_13 проходила стаціонарне лікування в психіатричному відділенні з 02.11.2014 до 12.12.2014 та перебувала у психіатричному відділенні з 18.03.2025 до 19.03.2025, відмовилася від лікування та госпіталізації, виписана за рішенням ЛКК у супроводі матері.
Згідно з інформацією, наданою відділенням № 3 Миколаївського районного управління поліції та Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області, у період з 01.02.2025 до 01.08.2025 на скорочений номер виклику поліції «102» неодноразово надходили звернення щодо агресивної поведінки ОСОБА_2 , у тому числі, стосовно дітей. Також розглядалися аналогічні звернення ОСОБА_2 стосовно позивача та з приводу того, що ОСОБА_1 не віддає їй спільних дітей.
Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.06.2025 у справі № 488/1994/25 ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу.
Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.11.2025 у справі № 488/4965/25 ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу.
28.01.2026 до суду від представника відповідача адвоката Онищенко Л.В. надійшла заява із викладенням позиції відповідача у справі. Відповідач заявляє, що нею частково визнаються позовні вимоги ОСОБА_1 та вона не заперечує проти задоволення останніх в частині визначення проживання її малолітніх дітей з батьком. При цьому, наголошує, що не визнає підстави, за яких позивач вважає, що діти мають проживати разом з ним, а саме стан психічного здоров`я відповідачки та нездатність внаслідок хвороби виховувати власних дітей. Суттєвими перешкодами для проживання дітей разом з відповідачкою остання вважає відсутність у неї постійного джерела доходу, на який вона може утримувати дітей, а також відсутність власного житла, де діти можуть проживати разом з нею, оскільки її мати та баба, з якими проживає відповідачка, заперечують проти постійного проживання малолітніх дітей разом з ними.
Враховуючи всі зазначені обставини, сталі сімейні та соціальні зв`язки, які склались у дітей за місцем проживання з батьком, недоцільність порушення стабільності їх повсякденного життя, а також належне та відповідальне ставлення позивача до виконання батьківських обов`язків, та, з іншого боку, доведену наявними у матеріалах справи доказами, відсутність можливості у матері дітей належним чином забезпечити їм умови для виховання та утримання, суд вважає, що визначення на теперішній час місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дітей, сприятиме їх повноцінному вихованню та розвитку у звичному середовищі.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 у частині визначення місця проживання малолітніх дітей разом з ним обґрунтований.
Щодо вимог про припинення стягнення аліментів на утримання дітей, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей суд зазначає таке.
На підставі судового наказу Корабельного районного суду м. Миколаєва з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника.
Згідно з інформацією з АСВП на примусовому виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби міста Миколаєва з 18.04.2025 перебуває виконавче провадження № НОМЕР_7 стягувачем у якому є ОСОБА_2 , боржником - ОСОБА_1 . Відповідачка не заперечує, що щомісячно отримує в рахунок аліментів на утримання дітей близько 35 000 грн., які витрачає на власний розсуд.
У зв`язку з тим, що діти наразі проживають з позивачем та його батьками, позивач вважає, що з 22.04.2025 необхідно припинити стягнення з нього аліментів на утримання дітей.
Згідно зі статтями141, 180 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Як слідує з положень статті 181 СК України, аліменти на утримання дитини стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Слід також зауважити, що відповідно до статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відповідно до пунктів 17, 22постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти є власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини.
Таким чином, у разі, якщо батьки дитини проживають окремо та коли особа, з якої стягуються аліменти, починає проживати разом з дитиною, на яку такі аліменти сплачує, та утримує цю дитину, сплата аліментів іншому з батьків, який, відповідно, починає проживати окремо від дитини, втрачає сенс, адже вказані кошти платник аліментів має можливість безпосередньо витратити саме на утримання дитини.
Відповідно до частин другої, третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.
Крім того, у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 наголошується, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, а дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини перша, друга статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За положеннями частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У матеріалах справи наявні достатні докази того, що після видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 діти постійно проживали з батьком, у тому числі станом на 22.04.2025, та знаходилися на його повному утриманні.
З огляду про висновок суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з ним, є підстави для припинення стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх батька ОСОБА_1 саме з 22.04.2025, як зазначено у позовній заяві.
Відповідно до ст. 244 ЦПК України у судовому засіданні була оголошена перерва та постановлено, що складання та проголошення судового рішення відкладене до 16.00 год. 05.03.2026.
Керуючись статтями 4, 19, 27, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів на їх утримання - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.03.2025 у справі № 488/939/25 - починаючи з 22 квітня 2025 року.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Третя особа: служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 314, код ЄДРПОУ 23086665.

Суддя:          Я.В. Щеглова