печерський районний суд міста києва

Справа № 757/9813/23-ц 
пр. 2-1765/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Соколова О. М., 
при секретарі - Птащуку Є. В.,
за участі: позивача - ОСОБА_1 , 
представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу №757/9813/23-ц за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Кей Колект», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, ОСОБА_6 про витребування з чужого незаконного володіння та скасування запису щодо державної реєстрації права про державну реєстрацію ,-

ВСТАНОВИВ:
В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТзОВ «Кей Колект», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, ОСОБА_6 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив: 
1)Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , номер ОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , номер ОКПП НОМЕР_2 , у власність квартиру АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об`єкта 1456473880000 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобов`язавши її звільнити цю квартиру шляхом виселення з неї орендаря ОСОБА_7 ;
2)Припинити право власності ОСОБА_3 , номер ОКПП НОМЕР_1 , на квартиру АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об`єкта 1456473880000, та скасувати державну реєстрацію її права власності на цю квартиру, здійснену за номером відомостей 24579556 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.01.2018 р.; 
3)Визнати недійсним договір іпотеки серія та номер: 180, виданий 01.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком Миколою Олександровичем, укладений іпотекодержателькою ОСОБА_6 та іпотекодавицею ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію обтяжень за ним у виді іпотеки за номером запису 24641814 та заборони на нерухоме майно за номером запису 24641752 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинених 01.02.2018 року приватним нотаріусом Косенком Миколою Олександровичем; 
4)Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму початково сплаченого судового збору 9195,33 грн., додатково сплаченого судового збору 1073,60 грн., гонорару адвоката 60000,00 грн., поштових витрат в сумі згідно квитанцій Укрпошти.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі №757/7658/18-ц скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 та визнано за ним право власності на вказане нерухоме майно.
Позивач посилається на те, що, незважаючи на відсутність у ТОВ «Кей-Колект» законних підстав для набуття та відчуження спірної квартири, 29 січня 2018 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого за останньою зареєстровано право власності на спірне майно. У подальшому ОСОБА_3 уклала договір іпотеки квартири, у зв`язку з чим до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про іпотеку та обтяження.
Також позивач зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року у справі №757/53168/20-ц встановлено, що ОСОБА_3 набула право власності на квартиру від особи, яка не мала права її відчужувати, а належним способом захисту порушеного права позивача є пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Посилаючись на положення статей 387, 388 ЦК України, позивач вважає, що спірне нерухоме майно вибуло з його володіння поза його волею, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача. Крім того, позивач просить скасувати записи про державну реєстрацію права власності, іпотеки та обтяжень, внесені щодо спірної квартири, оскільки вони є похідними від незаконного набуття права власності ТОВ «Кей-Колект».
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 
07 червня 2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування поданого відзиву зазначено, що ТОВ «Кей-Колект» вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач посилається на те, що договір купівлі-продажу квартири від 29.01.2018 року, укладений між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 , а також договір іпотеки від 01.02.2018 року були укладені відповідно до вимог чинного законодавства, за вільного волевиявлення сторін, які усвідомлювали значення своїх дій та правові наслідки укладення правочинів.
Відповідач зазначає, що на момент укладення оспорюваних договорів право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру було зареєстроване у встановленому законом порядку, а відомості про будь-які обтяження чи заборони щодо відчуження нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні. У зв`язку з цим ОСОБА_3 , набуваючи спірне майно, діяла добросовісно та мала законні підстави покладатися на достовірність даних державного реєстру.
Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження нікчемності оспорюваних правочинів, а також не доведено обставин, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення сторін при їх укладенні. Відповідач також посилається на презумпцію правомірності правочину, передбачену статтею 204 ЦК України, та презумпцію правомірності набуття права власності, визначену статтею 328 ЦК України.
Також у відзиві зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» позивачу було відомо ще у 2018 році, тоді як із даним позовом до суду він звернувся лише у 2023 році. У зв`язку із цим відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову.
12 липня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що доводи ТОВ «Кей-Колект» про законність укладення договору купівлі-продажу від 29.01.2018 року та договору іпотеки від 01.02.2018 року є безпідставними та спростовуються обставинами, встановленими заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2020 року у справі № 757/7658/18-ц, яким було скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру, а також записи про іпотеку та обтяження. Позивач вважає, що вказаним рішенням уже встановлено незаконність набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірне майно, а тому відповідач не мав права розпоряджатися квартирою шляхом її відчуження на користь ОСОБА_3 .
Позивач зазначає, що відповідач-1, відчужуючи спірну квартиру, діяв недобросовісно, оскільки як іпотекодержатель був зобов`язаний дотримуватись вимог Закону України «Про іпотеку» та забезпечити законність звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, на думку позивача, ОСОБА_3 не може вважатися добросовісним набувачем, оскільки мала можливість перевірити правомірність набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру та дотримання прав боржника при зверненні стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, позивач заперечує доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що про порушення свого права та незаконність вибуття майна він дізнався лише після набрання законної сили заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2020 року, а тому звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого статтями 256, 257 ЦК України.
Також позивач вказує, що звернення до суду із даним позовом є способом захисту його порушеного права власності відповідно до статей 16, 391 ЦК України, а твердження відповідача про зловживання правом є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.
28 грудня 2023 від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшли пояснення, у яких позивач заперечує доводи відповідачки ОСОБА_3 щодо покладення на неї надмірного тягаря у зв`язку з витребуванням спірної квартири, зазначаючи, що остання фактично не понесла витрат на її придбання, оскільки належні докази сплати вартості квартири відсутні. Позивач вказує, що у разі наявності будь-яких збитків вони можуть бути відшкодовані ОСОБА_3 за рахунок ТОВ «Кей-Колект», яке, будучи професійним учасником ринку факторингових та іпотечних правовідносин, діяло недобросовісно та відчужило квартиру, набуту з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».
Також позивач зазначає, що ОСОБА_3 , могла та повинна була перевірити законність набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру, а тому не може вважатися добросовісним набувачем. Крім того, позивач посилається на положення ч. 3 ст. 388 ЦК України, відповідно до яких майно, набуте безвідплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребувано навіть у добросовісного набувача.
Щодо доводів про пропуск строку позовної давності позивач зазначає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки його перебіг переривався поданням попередніх позовів про захист права власності на спірну квартиру, а також був продовжений на період дії карантину та воєнного стану відповідно до положень ЦК України та спеціальних законів.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2025 закрите підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю, з підстав викладених у заявах по суті спору.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову обставин.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чиннном, причини неявки суду не повідомили.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання правочинів недійсними.
Щодо вимоги про витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , номер на користь ОСОБА_1 , номер ОКПП НОМЕР_2 , у власність квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язавши її звільнити цю квартиру шляхом виселення з неї орендаря ОСОБА_7 , суд приходить до таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі №757/7658/18-ц, яке набрало законної сили, скасовано рішення державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука І. А. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 , а також скасовано записи про іпотеку та обтяження щодо вказаного нерухомого майна.
Вказаним рішенням встановлено, що ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на спірну квартиру з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», а тому не мало законних підстав для розпорядження зазначеним майном.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
29 січня 2018 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №24579556.
Разом з тим, оскільки право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру було набуте незаконно та скасоване судовим рішенням, відповідач-1 не мав права відчужувати спірне майно на користь ОСОБА_3 , а відтак остання набула майно від особи, яка не мала права його відчужувати.
Також суд враховує обставини, встановлені заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2022 у справі №757/53168/20-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду, яке набрало законної сили, оскільки воно має преюдиційне значення для даної справи відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Зазначеним судовим рішенням встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2020 у справі №757/7658/18-ц, залишеним без змін апеляційним судом і таким, що набрало законної сили, було скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру, а також записи про іпотеку та обтяження, внесені щодо цього об`єкта нерухомого майна. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що ТОВ «Кей-Колект» не набуло належного права власності на спірну квартиру та, відповідно, не мало законних підстав для її подальшого відчуження.
Таким чином, судом у преюдиційному порядку підтверджено факт вибуття спірного майна з володіння первісного власника поза його волею та відсутність у ТОВ «Кей-Колект» права на його відчуження, що є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України щодо витребування майна з чужого незаконного володіння.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
За приписами ст. 319 ЦК України власник здійснює свої права на власний розсуд, однак виключно в межах, визначених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено законом або не випливає із незаконності підстав його набуття.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.
У постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-619цс15 сформульовано правовий висновок про те, що власник має право витребувати майно від добросовісного набувача у випадку, якщо це майно вибуло з його володіння поза його волею. Суд зазначив, що для застосування ст. 388 ЦК України визначальним є саме факт незаконного вибуття майна від власника, а не подальший перехід права власності до інших осіб.
Верховний Суд України також вказав, що особа, яка набула майно від того, хто не мав права його відчужувати, не може набути більше прав, ніж мав сам відчужувач. Тому подальше відчуження спірного майна не позбавляє власника права на його витребування.
Зазначена правова позиція підлягає застосуванню у даній справі, оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею внаслідок незаконного позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Кей-Колект» та подальшого відчуження нерухомого майна на користь ОСОБА_3 .
При цьому, як встановлено заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2020 у справі №757/7658/18-ц, ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на спірну квартиру з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», без належного дотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки та з порушенням прав позивача як власника майна та боржника за забезпеченим зобов`язанням. Внаслідок цього ТОВ «Кей-Колект» не набуло законного права власності на спірне майно, а відтак не мало правових підстав для його подальшого відчуження. Таким чином, вибуття квартири із володіння позивача відбулося не з його волі, а внаслідок неправомірних дій щодо реєстрації та подальшого відчуження спірного нерухомого майна.
Доводи відповідачів щодо добросовісності набуття ОСОБА_3 спірного майна суд оцінює критично, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу вона не була позбавлена можливості перевірити правомірність попереднього вибуття квартири з власності позивача та законність набуття права власності ТОВ «Кей-Колект». Зокрема, як набувач нерухомого майна, яке раніше перебувало в іпотеці, відповідачка могла та повинна була пересвідчитись у дотриманні вимог Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, наявності належних правових підстав для переходу права власності до іпотекодержателя, а також відсутності порушень прав боржника.
Крім того, добросовісність набувача не може зводитися виключно до формальної перевірки відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вона передбачає вчинення особою мінімально необхідних та розумних дій для перевірки правового статусу об`єкта нерухомості, зокрема з урахуванням обставин його попереднього перебування в іпотеці та подальшого відчуження на користь фінансової установи.
За таких обставин посилання відповідачки на її добросовісність не може бути прийняте судом як безумовна підстава для відмови у задоволенні позову, оскільки саме по собі набуття майна за відплатним договором не виключає можливості його витребування у разі встановлення факту вибуття майна з володіння власника поза його волею.
Також суд враховує доводи позивача про відсутність належних та допустимих доказів фактичної сплати ОСОБА_3 вартості квартири за договором купівлі-продажу від 29.01.2018 року, що додатково ставить під сумнів добросовісність набуття нею спірного майна.
Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права мають здійснюватися добросовісно, розумно та не повинні використовуватися для завдання шкоди іншій особі або зловживання правом.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» іпотека є способом забезпечення виконання зобов`язання, а звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виключно у спосіб, передбачений законом або договором.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у судовому або позасудовому порядку виключно за умови дотримання встановленої процедури та захисту прав іпотекодавця.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання можливе лише за умови наявності належно оформленого застереження та дотримання вимог закону щодо реалізації предмета іпотеки.
Правовий висновок щодо можливості витребування майна від особи, яка набула його від особи, що не мала права на відчуження, неодноразово викладений Верховним Судом, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17, Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №Б-19/207-09, а також КЦС ВС від 25.06.2025 у справі №553/1091/19, у яких зазначено, що якщо майно вибуло з володіння власника поза його волею, належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України.
Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, а ТОВ «Кей-Колект» не набуло належного права власності на спірне майно та не мало правових підстав для його подальшого відчуження. Вказані обставини підтверджуються судовими рішеннями, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення для даної справи.

З огляду на викладене, враховуючи положення статей 387, 388 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спірної квартири.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині виселення ОСОБА_7 зі спірної квартири з огляду на наступне.
Так, у постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі №6-2010цс16 зазначено, що у разі припинення правових підстав користування житловим приміщенням власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у тому числі шляхом виселення осіб, які проживають у такому приміщенні на підставі цивільно-правового договору. Оскільки право користування ОСОБА_7 спірною квартирою є похідним від права власності ОСОБА_3 , то у разі витребування квартири та припинення права власності останньої припиняються й правові підстави для подальшого користування квартирою орендарем.
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.11.2018 у справі №754/4727/16-ц, відповідно до якої вимога про виселення є самостійним способом захисту права власника, спрямованим на усунення перешкод у користуванні майном, та підлягає окремому правовому аналізу незалежно від вирішення вимоги про витребування майна.
Водночас суд враховує, що ОСОБА_7 залучений до участі у справі як третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, а не як відповідач. За таких обставин покладення на нього обов`язку щодо звільнення квартири та його виселення в межах даної справи призведе до вирішення питання про права та обов`язки особи, яка не є відповідачем у справі. Таким чином, вимога про виселення ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про припинити право власності ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрацію права власності на цю квартиру, здійснену за номером відомостей 24579556 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.01.2018 р, суд зазначає наступне.
01 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О., на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про іпотеку №24641814 та обтяження №24641752.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено законом або не випливає із незаконності підстав його набуття.
Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у випадках, встановлених законом.
З огляду на встановлені судом обставини щодо незаконності набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірне майно та відсутності у нього права на подальше відчуження квартири, право власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно підлягає припиненню як таке, що набуте від особи, яка не мала права його відчужувати.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як встановлено судом, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2020 у справі №757/7658/18-ц було скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру, а також записи про іпотеку та обтяження.
Оскільки право власності ОСОБА_3 є похідним від права ТОВ «Кей-Колект», яке визнано незаконним та скасовано судом, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності, іпотеку та обтяження також підлягають скасуванню.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація припинення права власності проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
Також можна послатися на ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою у разі скасування судом рішення державного реєстратора чи документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні речові права та обтяження припиняються.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалюється на підставі повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи.
Враховуючи встановлені судом обставини щодо незаконності набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру та відсутності у нього правових підстав для її відчуження, суд дійшов висновку, що право власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно підлягає припиненню, а державна реєстрація права власності за записом №24579556 - скасуванню, як похідна від незаконно набутого права.
Щодо вимоги про визнати недійсним договіру іпотеки серія та номер: 180, виданий 01.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком Миколою Олександровичем, укладений іпотекодержателькою ОСОБА_6 та іпотекодавицею ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію обтяжень за ним у виді іпотеки за номером запису 24641814 та заборони на нерухоме майно за номером запису 24641752 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинених 01.02.2018 року приватним нотаріусом Косенком Миколою Олександровичем, суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О. за реєстровим №180, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . На підставі вказаного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку №24641814 та запис про обтяження №24641752.
Разом з тим, судом встановлено, що право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру є похідним від права власності ТОВ «Кей-Колект», яке набуте незаконно та скасоване заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2020 у справі №757/7658/18-ц, що набрало законної сили.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити закону, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільних прав щодо предмета правочину.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених, зокрема, ст. 203 ЦК України.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності.
Оскільки ОСОБА_3 набула право власності на квартиру від особи, яка не мала права її відчужувати, та не набула законного права власності на спірне майно, вона не мала належного права передавати зазначену квартиру в іпотеку ОСОБА_6 .
Таким чином, договір іпотеки від 01.02.2018 року укладений за відсутності у іпотекодавця належного права власності на предмет іпотеки, що свідчить про невідповідність такого правочину вимогам закону та є підставою для визнання його недійсним.
Враховуючи визнання недійсним договору іпотеки, внесені на його підставі записи про іпотеку №24641814 та обтяження №24641752 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також підлягають скасуванню як похідні від недійсного правочину.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.
Судом встановлено, що позивач з 2018 року здійснював захист свого права власності на спірне майно шляхом звернення до суду із позовами у справах №757/7658/18-ц та №757/53168/20-ц, що свідчить про переривання перебігу позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.
Крім того, суд враховує положення п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом у межах встановленого законом строку позовної давності.
Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за внутрішнім переконанням на основі їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - гонорару адвоката у сумі 60000, 00 грн, та поштових витрат, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які підтверджують обсяг наданих послуг та їх вартість.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема документів щодо оплати таких послуг, детального опису виконаних робіт, доказів їх вартості та поштових витрат.
За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме гонорару адвоката, та поштових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджуються судові витрати.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, частково підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 203, 204, 215, 256, 257, 261, 264, 319, 321, 328, 387, 388, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, ОСОБА_6 про витребування з чужого незаконного володіння та скасування записів щодо державної реєстрації прав - задовольнити частково.
Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1456473880000.
Припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати запис про право власності №24579556 від 29.01.2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Визнати недійсним договір іпотеки від 01.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О. за №180, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 щодо квартири АДРЕСА_1 .
Скасувати записи про іпотеку №24641814 та обтяження №24641752, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.02.2018 року.
Стягнути солідарно з ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 10 268 грн 93 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення складено 10.04.2026 року.

Суддя О. М. Соколов