Справа № 758/9255/25 
Категорія 35 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Т. В.,
за участю секретаря судового засідання - Крупина Ю. А., позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
представника відповідача - Волкова А.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання житла,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до  ОСОБА_3  про стягнення витрат на утримання житла.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 10.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.12.2005 року, актовий запис №542, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. 
Зазначає, що шлюб було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року у справі №758/13995/19. Від шлюбних відносин у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 28.03.2007 р., актовий запис № 495 від 28.03.2007 р., відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, та свідоцтвом про народження, виданим 01.02.2014 р., актовий запис № 228 від 01.02.2014 р., відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що у період перебування у шлюбі нею ОСОБА_1 було придбано квартиру у АДРЕСА_1 . Однак, рішенням від 30 листопада 2023 року Подільський районний суд м. Києва у справі №758/607/21 визнав квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснив її поділ: за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири у АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири у АДРЕСА_1 . 
Позивачка зазначила, що відповідач ОСОБА_3 не здійснює оплату за житлово -комунальні послуги за квартиру у АДРЕСА_1 . Всі оплати комунальних послуг здійснюються виключно ОСОБА_1 за власний рахунок. Позивачка вказує, що з січня 2020 року по травень 2025 року нею ОСОБА_1 здійснено оплату за комунальні послуги за квартиру у АДРЕСА_1 у розмірі 85 220,00 грн. 
Посилаючись на те, що відповідач є співвласником квартири згідно судового рішення про поділ майна подружжя та повинен нести витрати на утримання належного йому майна, вважає, що відповідач повинен компенсувати позивачці у порядку регресу половину сплачених нею платежів. 85 220 : 2 = 42 610,00 грн. При цьому зазначає, що вирахувала суму платежів виключно за ті послуги, оплата за які нараховується за кв.м. Ті послуги, оплата за які нараховується за показниками лічильника, оплачуються нею самостійно та вона не має вимог до відповідача щодо їх компенсації.
Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у розмірі 42 610,00 грн. як половину вартості комунальних послуг, оплачених нею за період з січня 2020 року по травень 2025 р. 
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 23.06.2025 р. було відкрите провадження у справі.
30.07.2025 від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву. Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що з грудня 2019 року фактично не проживає у спільній житловій квартирі, послугами з теплової енергії, електропостачання та іншими послугами не користувався і не міг скористатися, оскільки позивачем ОСОБА_1 чинилися та чиняться перешкоди у доступі до квартири, а з березня 2022 року по цей час постачання та споживання вказаних послуг здійснювалося виключно для забезпечення потреб та інтересів третіх осіб, яких позивач в одноосібному порядку вселила у квартиру, при цьому сама проживаючи увесь цей час у м. Краків, Республіка Польща. 
Вказує, що відповідач ОСОБА_3 наразі проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «солдат». Був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період у листопаді 2024 році. Після припинення сімейних стосунків з колишньою дружиною ОСОБА_3 у 2019 році переїхав проживати в інше житло, а спільна трикімнатна квартира залишилась у фактичному користуванні позивача та їх спільних доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Водночас, після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_1 відмовлялася добровільно визнати право колишнього чоловіка (позивача) на 1/2 частину квартири, заперечувала його майнове право на житло, мала лише в себе ключі, а тому ОСОБА_3 у січні 2021 року змушений був звернутися до ОСОБА_1 з позовом до Подільського районного суду м. Києва про поділ спільного майна подружжя, встановлення порядку користування житловою квартирою та вселення (справа №758/607/21). 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року у справі №758/607/21 позов ОСОБА_3 задоволено частково та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_2 . Право спільної часткової власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав: номер відомостей про речове право: 53684802; дата державної реєстрації: 07.02.2024р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 71566857 від 13.02.2024 р. 
Однак, незважаючи на визнання судом права спільної часткової власності на квартиру у рівних частках, позивач відтоді і по сьогоднішній день без згоди ОСОБА_3 використовує житлову квартиру для проживання інших осіб, доступ до квартири та можливість проживати у ній. ОСОБА_3 через дії позивачки не має, тобто відповідач саме із-за неправомірної поведінки ОСОБА_1 не користувався і не може користуватися комунальними послугами у квартирі АДРЕСА_2 . 
Наразі, навіть приїжджаючи інколи у короткострокову відпустку зі служби, відповідач ОСОБА_3 позбавлений змоги переночувати у себе вдома. Так, зокрема по приїзді до м. Києва на декілька днів у відпустку з 20 по 23 грудня 2024 року ОСОБА_3 не зміг розміститися і переночувати у своїй квартирі, оскільки вона була зайнята невідомими особами та заставлена їх речами. ОСОБА_3 з цього приводу звернувся із заявою до поліції. Крім того, у суботу 04.01.2025 р. ОСОБА_3 знову намагався потрапити до своєї квартири АДРЕСА_2 , однак йому знову не вдалося це зробити через зміну замків та спротив нових орендарів. Позивач викликав наряд поліції за цією адресою. Як зазначає ОСОБА_3 «у телефонній розмові «з так званою управителькою» та «орендаркою» квартири ОСОБА_9 у доступі до його власності було відмовлено», а ОСОБА_3 в чергове звернув увагу відповідача про недопустимість одноосібно вчиняти дії щодо розпорядження та здачі в оренду спільної квартири, без його згоди.
Відповідач зазначає, що посилаючись на неможливість ОСОБА_3 проживати у своїй квартирі, останній звернувся з позовом до Подільського районного суду м. Києва про припинення права власності на свою частку у квартирі та стягнення з ОСОБА_1 компенсації його частки у житлі (справа №758/7900/25, суддя Петров Д.В. наразі розгляд справи триває). 
Наразі змушений винаймати та оплачувати орендоване житло, оскільки за місцем реєстрації свого проживання проживає мати ОСОБА_3 та інші родичі.
Крім того, в частині позовних вимог за період з січня 2020 по травень 2022 року позивач взагалі втратила процесуальне право на заявлення позовних вимог через сплив строку давності звернення до суду за цей період, а відтак у позові ОСОБА_3 просить відмовити. Так, відповідно до наданої виписки з «Monobank» про рух коштів ОСОБА_1 по картці від 04.06.2025 р. за період 01.01.2020 р. по 04.06.2025 р. у розділі під назвою «КОМУНАЛКА ТА ІНТЕРНЕТ» всього ОСОБА_1 було нібито було сплачено 83346,24 грн. При цьому, перший платіж згідно виписки був 18.02.2023 р. Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення з ОСОБА_3 компенсації комунальних послуг з січня 2020 року, а звернулася до суду 19 червня 2025 року, то відповідно останнім днем для подання позову в частині позовних вимог за період із січня 2020 року по травень 2022 року була дата 01.06.2025 року. Вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем за період з січня 2020 року по травень 2022 року подано з пропуском трирічного строку позовної давності, і в цій частині відповідач просить відмовити в позові із застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності.
У Відзиві відповідач також зазначив, що відповідно до пункту 1.2 Договору про надання правничої допомоги між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «Волкова» від 29 липня 2025 року - «в рамках виконання умов даного договору, Виконавець надає правову допомогу та юридичний супровід Клієнта (представництво) при розгляді цивільної справи №758/9255/25 складає 12 000 грн. та додатково 3000 грн за участь у кожному судовому засіданні. На виконання своїх зобов`язань в частині оплати гонорару, ОСОБА_3 30.07.2025 р. оплатив у повному обсязі суму гонорару у розмірі 12 000 гривень на розрахунковий рахунок «Адвокатського бюро «Волкова», що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Універсал Банк» (Monobank) від 30.07.2025 р. 
Відтак, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за житлово - комунальні послуги за квартиру відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень.
16.09.2025р. до суду надійшли письмові пояснення представника позивачки, яка наголошувала на тому, що позивачка просить стягнути з відповідача виключно ті житлово-комунальні витрати, що не залежать від факту проживання: це утримання будинку, опалення та прибирання прибудинкової території. Нарахування здійснюються на підставі загальних нормативів, а не показників лічильників. Відповідач є співвласником квартири, батьком двох дітей, зареєстрованих у цій квартирі, і відповідно до закону та морального обов`язку має брати участь у сплаті витрат.
13.02.2026 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача по стягнення витрат на правову допомогу. Позивач просила визнати витрати на правничу допомогу, заявлені ОСОБА_3 (гонорар адвоката Волкова А.В. у розмірі 12 000 грн, сплачений згідно з договором від 29.07.2025 р., що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Універсал Банк» (Monobank) № 4564-СН5Н-Х497-ХМВА від 30.07.2025 р., а також додаткові оплати по 3 000 грн за кожне судове засідання), економічно необґрунтованими, завищеними та неспівмірними зі складністю справи та фактичним обсягом наданих послуг. Просила відмовити у покладенні на неї витрат на правничу допомогу Відповідача у справі № 758/9255/25 у повному обсязі, враховуючи пріоритет прав та інтересів дітей, реальну платоспроможність відповідача, підтверджену його ж платіжними документами та додатком «Гонорари Волкова А.В. »; сімейний стан позивачки та кількість осіб на її утриманні (дві дитини, у тому числі дитина з інвалідністю-студентка, та двоє батьків- пенсіонерів за кордоном); ту обставину, що відповідач сплачує лише 5 000 грн/міс. аліментів на молодшу дитину, але витрачає не менше 210 000 грн на адвоката у низці спорів, включаючи додаткові 3 000 грн за кожне судове засідання в цій справі.
У судовому засіданні 28.04.2026 р. позивачка та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Вказували, що рішенням суду констатоване право відповідача на квартиру з моменту її набуття. Враховуючи, що шлюб було розірвано у 2020 році, то відповідач повинен компенсувати позивачці половину суми, яку сплатила позивачка за комунальні послуги за період, починаючи з січня 2020 р. Звертала увагу суду на те, що позивачка самостійно впродовж 5 років сплачує за квартиру, тоді як відповідач відсудив половину цієї квартири. Відтак, як співвласник, він повинен також нести витрати на утримання свого майна. Та обставина, що в квартирі з березня 2024 року проживає третя особа, не звільняє відповідача від його обов`язку оплачувати комуналку. 
Відповідач у судовому засіданні 28.04.2026 р. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що його право на користування квартирою не визнає позивачка. ОСОБА_1 підписала договір оренди квартири та вселила квартирантку, яку називає управителем майна. На даний час замки у квартирі змінено, відповідач не має змоги потрапити до квартири. По договору оренди квартирант повинен сплачувати за комунальні послуги, тому відповідач не повинен нічого компенсувати позивачці. Звертав увагу суду на те, що при вирішенні питання про поділ майна подружжя, суд відмовив у вселенні відповідача до квартири, посилаючись на передчасність вимог. Наразі відповідач не користується квартирою, несе додаткові витрати на винайм собі житла, тому просить відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача у судовому засіданні 28.04.2026р. просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_3 не сплачував за комунальні послуги виключно тому, що не може проживати у квартирі. Позивачка повідомила ОСОБА_3 , що якщо не буде судового рішення про вселення, то в квартиру ОСОБА_3 не пустить. Відповідач знявся з реєстрації у квартирі ще в 2019 році. Забажав жити у квартирі у 2023 році. Однак йому чиняться перешкоди. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення половини вартості витрат за період до 2022 р., а в частині періоду з 2022 року до травня 2025 р. - відмовити у зв`язку з безпідставністю вимог та відсутність обов`язку відповідача сплачувати за комунальні послуги, якими користуються інші особи. 
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.12.2005 року, актовий запис №542, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. 
14.10.2011 року на ім`я ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_2 .
Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року у справі №758/13995/19. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року у справі №758/607/21 квартиру АДРЕСА_2 було визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснено її поділ - за ОСОБА_3 визнане право власності на 1/2 частину квартири у АДРЕСА_1 . 
07.02.2024 року право власності на 1/2 частину кватири АДРЕСА_2 було зареєстроване за ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав. 
У період з 2020 року, коли подружжя розірвало шлюб, оплату комунальних послуг, які надавалися у квартиру, здійснювала ОСОБА_1 .. 
Факт проведення оплат доводиться випискою по рахунку ОСОБА_1 та Актами звірки Центру комунального сервісу.
Розмір сум, нарахованих та сплачених за комунальні послуги доводиться квитанціями ТОВ ФК ГЕРЦ, дублікати яких надала позивач. 
Згідно квитанцій та розрахунків позивачки, нею у період з січня 2020 року по травень 2025 року сплачено 85 220,00 грн.
Посилаючись на те, що відповідач набув право власності на частину квартири, позивачка просить стягнути половину цієї суми з відповідача.
Вирішуючи питання про те, чи обґрунтовані вимоги позивачки, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правий висновок щодо права співвласника на стягнення оплаченої заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу зробив Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц (провадження №61-26462св18).
Даний висновок підтриманий у постанові КЦС/ВС у справі №703/2200/15-ц від 19 серпня 2020 року, якою визначено, що житлово-комунальні послуги зобов`язаний оплачувати кожен із співвласників квартири 
Судом у конкретній справі встановлено, що сторони є співвласниками квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, ОСОБА_1 сплатила замість відповідача грошові кошти за надані комунальні послуги, а тому половина суми підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь позивача.
Вирішуючи питання про період, за який  ОСОБА_1 може претендувати на компенсацію її витрат, суд виходить з того, що співвласником квартири ОСОБА_3 став у лютому 2024 року. 
До 07.02.2024 ОСОБА_1 була одноосібною власницею квартири, відтак, у ОСОБА_3 не виникало обов`язку оплачувати комунальні послуги до дати, коли він став співвласником частки. 
Судом встановлені такі оплати за утримання будинку, опалення, вивезення відходів та абонентське обслуговування з постачання теплової енергії, які наведені у таблиці нижче. 
Період нарахування	Утримання будинку і прибудинкової території (оплати)	Опалення  (нараховано) *сплачено в наступному місяці	Вивезення відходів (оплати)	Плата за абонентське обслуговування з постачання ТЕ    	
Лютий 2024	545,48 грн	1748,38 грн	87,88 грн	31,07 грн	
Березень 2024	565,00 грн	1629,10 грн	80,23 грн	31,07 грн	
Квітень 2024	546,37 грн	25,81 грн	77,71 грн	31,07 грн	
Травень 2024	540,86 грн	24,65 грн	86,62 грн	37,25 грн	
Червень 2024	549,77 грн	18,03 грн	82,83 грн	37,25 грн	
Липень 2024	545,98 грн	18,53 грн	79,05 грн	37,25 грн	
Серпень 2024	542,21 грн	16,38 грн	89,33 грн	37,25 грн	
Вересень 2024	552,48 грн	30,94 грн	88,00 грн	37,25 грн	
Жовтень 2024	549,75 грн	33,09 грн	79,35 грн	39,89 грн	
Листопад 2024	541,06 грн	1649,45 грн	89,55 грн	39,89 грн	
Грудень 2024	552,70 грн.	1806,28 грн	82,25 грн	39,89 грн	
Січень 2025	545,41 грн	1870,31 грн	86,82 грн	39,89 грн	
Лютий 2025	549,97 грн	1864,69 грн	87,20 грн	39,89 грн	
Березень 2025	550,35 грн	1420,48 грн	77,71 грн	39,89 грн	
Квітень 2025	900,78 грн	32,76 грн	89,76 грн	39,89 грн	
Травень 2025	871,78 грн	5,96 грн	89,76 грн	39,89 грн.	
Всього:	9449,95 грн	12194,84 грн	1354,05	598,58 грн	

Разом за період лютий 2024 р.- травень 2025 р. оплат на суму 23 597,42 грн. Половина цієї суми 11798.71 грн підлягає стягненню з ОСОБА_3 в порядку регресу. 
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог за період з лютого 2024 р., то підстав застосовувати наслідки спливу позовної давності до вимог немає. До того ж, перебіг строку позовної давності у зв`язку з карантином та воєнним станом зупинявся та у конкретній справі не мав би правових наслідків щодо вимог, заявлених з 2020 року. 
Висновків суду про необхідність стягнути половину вартості комунальних послуг, які нараховані на площу, а не згідно показників лічильника, не спростовують доводи відповідача про його непроживання у квартирі. Питання вселення у квартиру не впливає на обов`язок утримувати належне майно. 
За таких обставин позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про стягнення витрат на утримання житла необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11798,71 гривень витрат, понесених на утримання спільного майна. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 264, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про стягнення витрат на утримання житла - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11798,71 гривень витрат, понесених на утримання спільного майна. 

В решті позовних вимог - відмовити. 

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 

Відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя Т.В.Войтенко