Справа № 202/4105/26
Провадження № 2/202/4197/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра 

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П., 
за участю секретаря - Коваленко К.В.,
представника позивача - Нестеченко Д.С.,
представника відповідача - Кучинської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:

01 травня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича, через систему «Електронний суд» звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відповідно до якої просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за минулий період з 28.04.2025 року по 28.04.2026 року у розмірі 15 000,00 гривень щомісячно, що складає 180 000,00 гривень (сто вісімдесят тисяч) на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 гривень на місяць, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі з 17 вересня 2017 року. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року. В шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем у Словаччині та потребує фінансової допомоги батька. Позивачка, після укладення другого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 народила другу дитину, перебуває у декретній відпустці та фізично не має можливості самостійно на належному рівні утримувати спільну з відповідачем дитину.
Вказала, що позивач з 2022 року та по сьогоднішній час утримувала дитину практично самостійно, проте за час вагітності та після народження другої дитини така можливість для неї була максимально ускладнена. Починаючи з весни 2025 року позивачка неодноразово зверталась до відповідача, з проханням сплачувати аліменти та допомогти дитині, оскільки дитина потребує фінансового забезпечення. Відповідач ігнорував прохання позивача або надавав пояснення, що матеріальний стан наразі не дає йому можливості надати відповідну допомогу. Означений факт підтверджується копією скріншотів з переписки з відповідачем у справі. Проте реальну допомогу дитині відповідач у справі почав надавати лише з 07 березня 2026 року та надав за цей час допомогу у сумі - 20500 грн. 
У зв`язку з тим, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про надання аліментів в добровільному порядку, а відповідач їх не надавав, позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів за минулий період. Позивач вживала всі можливі від неї заходи для отримання аліментів, проте позивач їх свідомо не надавав. Відповідач посилався на своє скрутне становище та на суперечки з позивачкою відносно порядку спілкування з дитиною, зазначав про те, що вона обмежує його у такому спілкуванні. 
Позивач зазначає, що вважає доцільним стягнення аліментів у фіксованій сумі та у розмірі 15 000,00 гривень. Вказала, що відповідач - ОСОБА_2 є адвокатом з 2010 року, що підтверджується інформацією з сайту Національної асоціації адвокатів України. Має за замовчуванням нестабільний, мінливий розмір доходу, який визначається за результатами його адвокатської діяльності кожного окремого місяця. Такий характер діяльності та відповідно той факт, що відповідач подає фінансову звітність раз на рік (як самозайнята особа) унеможливлює призначення аліментів в частці від доходу Відповідача.
Щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню зазначила, що згідно з наданою наразі безпосередньо відповідачем позивачці інформації фінансовий стан відповідача можна охарактеризувати, як досить стабільний, а прибутки як значні. Сам відповідач в переписці з позивачкою зазначав, що не має жодних фінансових труднощів. Опосередковано цей факт доводить те, що у відповідача в користуванні перебуває (або перебував) транспортний засіб Lexus GX 470, який є досить коштовним в обслуговуванні автомобілем. Цей факт також підтверджується участю відповідача у судових справах, що доводиться копією скріншотів з сайту судова влада. У свою чергу спільна дитина позивача та відповідача має необхідність у медично відновлювальних процедурах, які пов`язані з родовою травмою дитини, навчанням додатково словацької та англійської мови, відвідуванням басейну. Не рахуючи звичайних харчуванні, одязі, іграшках, розвагах, щоденних потреб дитини. У Позивача не має наміру перекладати тягар утримання дитини на відповідача повною мірою та запропонувала відповідачеві визначити прийнятну для нього суму аліментів, на що він зазначив, що йому все одно та залишив вибір цього питання за позивачкою. Також саме відповідач фактично запропонував позивачці звернутися з даним позовом до суду.
Вона не має можливості встановити реальний розмір доходу відповідача, проте вважає, що він приблизно у два рази більше середнього доходу у м. Дніпро. Згідно з останніми публікаціями Держстату (січень 2026), цей показник по області склав 31 706 грн. на місяць. Позивач визначила для себе орієнтовний місячний дохід відповідача в 60000,00 грн. та відповідно, визначає 1/4 від нього в розмірі 15000,00 грн.
Позивачка вважає, що сума в 15000,00 грн. на місяць є прийнятною для відповідача.
Відповідно Позивач просить суд стягнути аліменти у твердій сумі у розмірі 15000,00 грн. на місяць та аліменти за минулий час за термін - 12 місяців, що складає 180000,00 грн. Спроби досягти консенсусу між сторонами останнім часом завершилися лише значним погіршенням відносин між позивачем та відповідачем, а тому позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 травня 2026 року, головуючим суддею у розгляду вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П.
В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 05 травня 2026 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , на який надано відповідь № 2692979 від 05.05.2026.
Ухвалою судді від 06 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
22.05.2026 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» в особі представника, адвоката Кучинської В.В., подав відзив на позовну заяву.
Ознайомившись із позовною заявою, відповідач погоджується із вимогою про стягнення аліментів на утримання своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте не погоджується із розміром аліментів, а також відповідач заперечує проти позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період.
Вказав, що на підтвердження нібито високого доходу відповідача, позивач додає до позову фото із сайту «Судова влада України» - «Стан розгляду справ», де зазначені справи, в яких відповідач брав участь у якості представника сторони за період з 2020 по 2026 рік, в загальній кількості аж 3 судових справи за 6 років. 
Також, Позивач зазначає, що у Відповідача в користуванні перебуває (або перебував) транспортний засіб Lexus GX 470, який є досить коштовним в обслуговуванні автомобілем. Однак даний автомобіль ніколи не був у власності відповідача, він належав його матері – ОСОБА_4 , а відповідач лише час від часу користувався цим автомобілем. Всі витрати на утримання авто несла його мати. На даний час автомобіль проданий. У власності відповідача немає жодного транспортного засобу. Позивач нічим не аргументує розмір суми стягнення аліментів.
Вказав, що обов`язок щодо утримання дитини та забезпечення рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, закріплено на міжнародному та національному законодавчому рівні саме за обома батьками, а не за одним з них.
Рівність прав та обов`язків полягає і в тому, що якщо позивач просить стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно, то це означає, що і вона також повинна витрачати на дитину 15 000,00 грн. на місяць, отже в цілому на дитину в місяць повинно витрачатись 30 000,00 грн. Але, це великі кошти на утримання дитини 9-ти років щомісячно, для деяких сімей така сума є місячним бюджетом для утримання декількох дорослих людей, сплати комунальних платежів, придбання продуктів, одягу, проїзду тощо.
Позивач нічим не аргументує розмір стягнення таких аліментів, на що вона витрачає та буде витрачати 30 000,00 грн. в місяць.Позивач не надає жодних письмових доказів на підтвердження витрат на дитину в розмірі 30 000,00 грн. включаючи весь 2025 рік.
Відповідач є діючим адвокатом, але в силу відповідних життєвих обставин (онкологічна хвороба його матері, проведення операції, реабілітація матері Відповідача, погіршення здоров`я самого Відповідача та лікування) не дає йому змоги працювати достатню кількість часу, що має наслідком нестабільний та мінливий розмір доходу, тому доходи не є регулярними, до того ж, окрім грошових коштів, які Відповідач отримує за свою діяльність, він також сплачує податки, допомагає матері з лікуванням та має інші витрати, пов`язані як з професійною діяльністю так і з забезпеченням життя самого Відповідача.
Вказав, що позивач приховує дійсні обставини справи і домовленості, які були між нами щодо участі його в утриманні та вихованні дитини, спотворює причину, по якій вона не зверталася раніше до суду з позовом про стягнення аліментів.
Зазначив, що між Сторонами було досягнуто усної домовленості про наступне: Відповідач допомагає здати в оренду їх спільну квартиру, а кошти за орендну плату будуть іти на потреби доньки і на погашення боргу по кредиту.
Фактично, сторонами було укладено усну домовленість на таких умовах: орендна плата за квартиру складала 15 000,00 грн., отримана орендна плата ділиться між сторонами порівну, як між співвласниками квартири, частка відповідача від оренди складає 7 500,00 грн., із яких 5 000,00 грн. спрямовується на утримання доньки ОСОБА_5 , а 2 500,00 грн. - на погашення кредитного договору за квартиру, який сплачувала позивач як особа, з яка вказана в кредитному договорі як Боржник (сторона договору). Частка Позивача в орендній платі також складає 7 500 грн., якими вона розпоряджається на власний розсуд.
З листопада 2023 року квартира була здана в оренду. Орендарі за згодою відповідача і згодою позивача перераховували одразу всю суму орендної плати у розмірі 15 000,00 грн. повністю на банківську карточку позивача. Ця домовленість виконувалася з листопада 2023 року до серпня 2025 року, тобто майже два роки. Протягом двох років позивач отримувала матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_5 у вигляді орендної плати за його частку у квартирі. У лютому 2026 року договір оренди на квартиру був офіційно розірваний, орендарі 15 лютого 2026 року вивезли свої речі з квартири і у квартирі став проживати відповідач, тобто суму 15 000,00 грн. за оренду, а аліментних добровільних платежів фактично 5 000,00 грн. на місяць Позивач перестала отримувати у лютому 2026 року. В березні 2026 відповідач сплатив уже зі своєї картки на картку позивача кошти у сумі 11 500,00 грн., у квітні 9 000,00 грн., у травні 6 000,00 грн., що підтверджує і сам Позивач. В травні 2026 року позивач подала позов про стягнення аліментів саме у сумі 15 000,00 грн
Відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, згоден визначити суму аліментів у твердій грошовій сумі, виходячи із фінансової можливості самого Відповідача.
Звернув увагу суду на те, що у зв`язку зі станом здоров`я відповідач не має на цей період постійного стабільного доходу. Просить також врахувати стан здоров`я матері відповідача - ОСОБА_4 , 1947 року народження (79 років), яка перебуває на диспансерному обліку з приводу онкологічного захворювання, гіпертонічної хвороби третього ступеня, серцевої недостатності, ниркової недостатності.
Стосовно твердження позивача, що дитина потребує медичного лікування та в цілому на розмір витрат на дитину, на які посилається позивач вказав, що позивач не надала актуального медичного висновку із встановленим діагнозом станом на дату подання позову, про те, що дитині рекомендується догляд чи лікування у якогось медичного спеціаліста, що дитина потребує постійної чи час від часу допомоги лікаря.
Вказав, що позивач перераховує витрати на дитину в місяць, які майже всі перелічені відносяться до додаткових витрат на дитину, та не є предметом позову про стягнення аліментів.
Не заперечував щодо стягнення аліментів щомісяця з дня подання позовної заяви у розмірі 5 000,00 гривень до досягнення дитиною повноліття.
Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період у розмірі 180 000,00 грн.вказали, що зазначена вимога не обґрунтована належними та допустимими доказами - позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати, а також сам факт ухиленням останнього від їх сплати. 
Так, позивач вважає, що належними та допустимими доказами на підтвердження факту вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитини є копії п`яти скріншотів переписки сторін. Але з такими твердженнями позивача неможливо погодитись. Скріншоти, які додає позивач в якості нібито доказів ухилення Відповідача від надання утримання дитини та нібито вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з Відповідача – є нічим іншим як просто сварка колишнього подружжя, які не можуть дійти згоди у питаннях виховання дитини та порядку спілкування батька з дитиною.
Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині позову. 
31.05.2026 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 , через систему «Електронний суд», надали відповідь на відзив. Вказали, що доводи відповідача у відзиві є безпідставними та без належного обґрунтування, тому просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
03.06.2026 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» в особі представника, адвоката Кучинської В.В., подав заперечення на відповідь на відзив. 
Вказали, що ознайомившись із відповіддю на відзив, відповідач вважає її безпідставною, необґрунтованою належними та допустими доказами та такою, що суперечить нормам законодавства.
Так вказали, що у відповіді на відзив позивач підміняє поняття та перекручує слова та факти, а також намагається запевнити суд та відповідача у правильності та необхідності застосування норм права, які взагалі не регулюють цивільний процес та сімейні відносини. Позивач хибно трактує поняття рівності прав та обов`язків батьків відносно дитини, який закріплений у статті 141 Сімейного кодексу України, а саме, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Крім того, зазначили, що позивач прямо бажає застосувати для регулювання сімейних правовідносин, які розглядаються у цивільній справі за правилами цивільного судочинства норми господарського процесу, що є неприпустимим та відповідач категорично заперечує проти такого застосування.
Також звернули увагу на те, що твердження позивача: «Позивачка неодноразово зверталася до нього особисто, надала йому деталізований та пооб`єктний розрахунок щомісячних витрат на забезпечення життєдіяльності та розвиток доньки, запропонувавши добровільно та цивілізовано сплачувати аліменти» - Відповідач наголошує, що цей деталізований розрахунок щомісячних витрат на забезпечення життєдіяльності та розвиток доньки є додатковими витратами на утримання дитини, і ці витрати не входять до предмету розгляду справи про стягнення аліментів на утримання дитини та не підлягають стягненню. З огляду на вищевикладене та обґрунтування заперечень Відповідача, які викладені у Відзиві на позов, беручи до уваги, що Відповідач обґрунтовує свої заперечення нормами законодавства та актуальною практикою Верховного суду та судів України в аналогічних справах, а Позивач обґрунтовує свою позицію неіснуючими у цивільному процесуальному та сімейному законодавстві нормами (як то доказування «більшої вірогідності»), а намагається застосувати до аліментів норми, які регулюють господарський процес, враховуючи, що позовна вимога про стягнення аліментів в розмірі 15 000,00 грн. та про стягнення аліментів за минулий період у розмірі 180 000,00 грн. не обґрунтована належними та допустимими доказами - позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати, а також сам факт ухиленням останнього від їх сплати. Відповідач наполягає на своїй позиції, що слід відмовити Позивачу у стягненні аліментів за минулий період у розмірі 180 000,00 грн., а розмір аліментів визначити на рівні 5 000,00 грн. на місяць з дня подання позовної заяви у розмірі 5 000,00 гривень до досягнення дитиною повноліття.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві та відповіді на відзив підстав та просив суд позов задовольнити. 
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині стягнення аліментів у розмірі 5000 грн. В частині стягнення аліментів за минулий період просила суд відмовити, з посиланням на підстави викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відзив. 
Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В ході судового розгляду судом встановлено, що 01 вересня 2017 року позивачка ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_7 , після одруження ОСОБА_8 ) та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований Соборним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 753. 
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2023 року у справі №202/5418/23, провадження №2/199/1541/2023 за позовною заявою ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позовні вимоги позивача задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало чинності 08.06.2023 року. 
Від спільного життя сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 . 
Відповідно до апостильованого Свідоцтва про шлюб виданого Словацькою республікою, зареєстрованого в книзі уряду з реєстрації шлюбів ОСОБА_10 , 21.06.2024 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_13 ». 
В судовому засіданні встановлено, про що не заперечували сторони, що малолітня донька з 2022 проживає з матір`ю, позивачем по справі. 
Відповідач ОСОБА_2 є адвокатом з 2010 року, що підтверджується інформацією з сайту Національної асоціації адвокатів України.
Відповідно до інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації\про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2025 року по 2 квартал 2026 року інформація щодо сум нарахованого доходу та сум утриманого з них податку за вказаний в запиті щодо ОСОБА_2 відсутня. 
Між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості про розмір стягуваних аліментів на утримання дитини, що зумовило виникнення спірних правовідносин, що регулюються наступними правовими нормами.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Оскільки судом з`ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини.
Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст.ст.181, ст.182, ст.183, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто.
Судом встановлено, що позивач разом з донькою проживає в Словацькій Республіці, визначаючи аліменти в розмірі 15000,00 грн. посилалася на щомісячні витрати на дитину, які нею здійснюються, а саме: школа – 40 євро; їдальня – 25 євро; остеопат – 80 євро; англійська мова – 20 євро; малювання – 40 євро; капоейра – 20 євро; баскетбол – 40 євро; басейн – 160 євро; педагог (робота з дитиною із СДУГ) – 220 євро, загальною сумою 645 євро. 
Позивач, обраховуючи розмір аліментів, які вона просить стягнути з відповідача від показника середнього доходу у м. Дніпро, згідно з даними Держстату за січень 2026, який по області склав 31 706 грн. на місяць, та відповідно визначила для себе орієнтовний місячний дохід відповідача в 60000,00 грн. і відповідно, визначає 1/4 від нього в розмірі 15000,00 грн.
Однак суд не може погодитися з наданими позивачем щомісячними витратами на дитину та розрахунком аліментів. 
Сам по собі наведений позивачем перелік витрат не свідчить, що всі вони є: необхідними; постійними; документально підтвердженими; такими, що повинні фінансуватися виключно відповідачем. Отже витрати на навчання, лікування та базові потреби враховуються при визначенні аліментів. Однак, суд враховує, що відповідно до статті 141 СК України обидва батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а тому витрати на її утримання повинні нести обоє відповідно до своїх матеріальних можливостей. 
Щодо занять, гуртків та додаткових послуг, то суд звертає увагу на те, що спортивні секції, творчі гуртки, репетитори, дорогі оздоровчі процедури можуть свідчити про звичний рівень життя дитини, але не означають автоматичного покладення їх повної вартості на другого з батьків, це стосується витрат: басейн – 160 євро; педагог із роботи з дитиною із СДУГ – 220 євро; остеопат – 80 євро, оскільки необхідність саме такого лікування чи занять повинна підтверджуватися належними доказами (актуального медичного висновку із встановленим діагнозом, про те, що дитині рекомендується догляд чи лікування у якогось медичного спеціаліста, що дитина потребує постійної чи час від часу допомоги лікаря. Суд зазначає, що зазначені витрати є додатковими витратами на утримання дитини та відповідно підлягають доказуванню належними та допустимими доказами. 
Щодо розміру аліментів, то суд приймає до уваги, що відповідач хоча і є діючим адвокатом, однак у зв`язку зі станом здоров`я відповідач не має за цей період постійного стабільного доходу та за період з 1 кварталу 2025 року по 2 квартал 2026 року доходів не отримував. 
Суд критично відноситься, до твердження позивача про високий дохід відповідача, з її посиланням на фото із сайту «Судова влада України» - «Стан розгляду справ», де зазначені справи, в яких відповідач брав участь у якості представника сторони за період з 2020 по 2026 рік, в загальній кількості 3 судових справи за 6 років. 
В судовому засіданні встановлено, що автомобіль Lexus GX 470 не був у власності відповідача, а згідно наданої копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля є ОСОБА_4 , мати відповідача, та у власності відповідача транспортних засобів не має.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2026 року становить дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
Враховуючи вищенаведені обставини, а також право дитини на достатній життєвий рівень, з метою захисту прав дитини та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, станом на дату подання позову, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням ст. 192 СК України, суд доходить висновку, що відповідач, будучи батьком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має передбачений законом обов`язок щодо її утримання, і не повинен покладати весь матеріальний тягар на позивача з утримання їхньої доньки.
З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов`язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров`я дитини, матеріальний стан одержувача аліментів, матеріальний стан відповідача, який є діючим адвокатом, але в силу відповідних життєвих обставин (онкологічна хвороба його матері, проведення операції, реабілітація матері відповідача, погіршення здоров`я самого відповідача та лікування), відсутність документального підтвердження доходів відповідача, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема матеріальний стан позивача, яка не працює, та із врахуванням показника середнього доходу у м. Дніпро за січень 2026 року, суд вважає можливим визначити розмір стягуваних аліментів на дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 7500,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 01 травня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період з 28.04.2025 року по 28.04.2026 року у розмірі 15 000,00 гривень щомісячно, що складає 180 000,00 гривень то суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Тлумачення ч.2 ст.191 СК України свідчить, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести такі обставини: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.
Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
В судовому засіданні встановлено, про що не заперечували сторони, що за березень - квітень 2026 року відповідач перерахував позивачу 20500 грн., а у травні 2026 року- 6000,00 грн. 
Суд критично відноситься до наданих позивачем ОСОБА_16 переписки з відповідачем, як доказів ухилення відповідача від надання утримання дитини та вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача та сприймає їх як сварку колишнього подружжя, які не можуть дійти згоди у питаннях виховання дитини та порядку спілкування батька з дитиною.
Доказів письмових звернень (заяви, листи з описом вкладення та повідомленням про вручення), які позивачка надсилала відповідачу з вимогою виплачувати кошти на дитину, переписки в месенджерах (Viber, Telegram, WhatsApp) або електронна пошта, де чітко видно вимогу надати гроші на дитину та відмову або ігнорування з боку батька суду не надано.
Суд також приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем приховуються дійсні обставини справи і домовленості, які були між колишнім подружжям щодо участі відповідача в утриманні та вихованні дитини.
Виходячи із вищевикладеного, оскільки позивач не надала будь-яких доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від надання утримання дитини, вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, як недоведені.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1064,96 грн.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст. 1-2, 7, 13, 15, 18, 141, 155, 157, 180-183,185, 191 Сімейного Кодексу України та ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 76-81, 81, 89, 95-96, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення аліментів –задовольнити частково.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 7500,00 грн. (Сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 травня 2026 року.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
В частині стягнення аліментів за минулий час - відмовити 
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1064 грн. 96 коп.
Рішення підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя         Л.П. Слюсар