справа № 209/4567/25
провадження № 2/208/1976/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді - Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання - Агеєвої В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 209/4567/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:
До Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2 від «26» грудня 2024 року.
На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 1111-7223 від 11.11.2022 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 .
В свою чергу Позивачем 02.01.2025 на фінансовий номер телефону відповідача ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_1 , було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено Договір факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024р. Проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 1111-7223 від 11.11.2022. Ваш новий кредитор ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР": 43170298;01133; м. Київ; вул. Алмазова Генерала; буд.13; оф.601; 0-800-20-33-20; Info@newcollector.com.ua; http://newcollector.com.ua/"; сплачувати необхідно в ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». Статус доставки DELIVERED. Отже, станом на дату подання даної позовної заяви Позивач є єдиним та належним кредитором за кредитним договором № 1111-7223 від 11.11.2022 року, укладеним між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 .
Що стосується суті позовних вимог.
Між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ОСОБА_1 11.11.2022 укладено Кредитний договір № 1111-7223, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 5 000,00 грн. на наступних умовах:
-строк, на який надається кредит 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику;
-дата повернення кредиту - 07.09.2023 року; 
-базовий період сплати відсотків - 14 календарних днів.
Пунктом 4.6. Договору встановлено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на суму виданого Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 1.50% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за Зниженою ставкою).
Відповідно до п.п. 4.9-4.11 Договору строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 07.09.2023 року.
Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту за договором № 1111-7223 від 11.11.2022 року Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 грн. Отже, Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. 
В свою чергу Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 06.05.2025 утворилась заборгованість у розмірі 28 040,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 5 000,00 грн., за відсотками - 22 290,00 грн. та за комісією - 750,00 грн., чим порушуються права та інтереси Позивача.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 06.08.2025 року, цивільну справу №209/4567/25 передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Кам`янського.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025 року цивільну справу №209/4567/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г.
Ухвалою суду від 16.09.2025 року відкрито провадження у справі №209/4567/25 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
13.10.2025 року від адвоката Демінова О.І., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , надійшов до суду відзив на позовну заяву. Зазначено, що Позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов договору № 1111-7223.
Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Новий колектор» надало довідку про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 1111-7223. Надана товариством довідка суми боргу за кредитним договором не є зведеними документами, не погоджені з відповідачем ОСОБА_1 та не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами. Довідка про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 1111 7223, на яку посилався позивач у позовній заяві, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказана довідка з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем а, відтак, інформація зазначена в ній, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Відповідна довідка про перерахування суми кредиту № 1111-7223 від 11 листопада 2022 року є одностороннім документом первинного кредитора та сама по собі не є належним доказом, з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України, не містить посилань на повний картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач. 
Тому вважає, що наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у довідці ТОВ «Укр Кредит Фінанс», перед позивачем відсутня. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитних коштів не отримував, матеріали справи доказів такого отримання також не містять.
Також на підтвердження факту невиконання відповідачем зобов`язань за означеним кредитним договором, позивач надав до суду документ з назвою заборгованості за кредитним договором» та «Довідка про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором». Цей документ не є первинним документом, якій підтверджує отримання кредиту, користування ним, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких сплат за кредитним договором.
Тому позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у цьому документі та позові.
Позивач по справі є неналежним позивачем та ним не доведено правонаступництво, оскільки не надано документів на підтвердження факту переходу прав вимоги до відповідача ОСОБА_1 від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ТОВ «Новий колектор».
15.10.2025 року під представника позивача ТОВ «Новий Колектор» - Савченко Т.О. надійшла до суду відповідь на відзив. Зазначено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем було укладено Кредитний договір №1111-7223 від 11.11.2022 р. електронному вигляді шляхом його підписання відповідачем акцепту електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.
Довідка ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту №1111-7223 від 11.11.2022 року, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, відповідач не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Відтак, перерахування коштів відповідачу за кредитним договором не безпосередньо з банківського рахунку кредитора на банківських рахунок позичальника, а з використанням стороннього платіжного сервісу (еквайрингу "EasyPay") не свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором не було виконано кредитором.
Щодо розрахунку суми заборгованості за кредитним договором.
Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Щодо договору факторингу та переходу права вимоги.
За відсутності доказів оскарження відповідачем чи сторонами договору його умов, відсутні підстави для висновку про його недійсність.
Зазначила, що право вимоги у позивача виникло з моменту підписання Реєстру боржників, який був доданий до позовної заяви; 2) оплата за договором факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024 р. здійснюється в декілька етапів згідно вказаного в Реєстрі боржників графіку платежів. Слід закцентувати увагу, що відсутність повної оплати за Договором факторингу не свідчить про його недійсність, адже момент набуття права вимоги фактором пов`язана відповідно до положень Договору з іншою подією - підписанням сторонами Реєстру боржників. Сторона позивача вкотре наголошує, що питання виконання договору факторингу стосуються Фактора та Клієнта і не є предметом доказування у даній справі. Недійсність даного Договору судом не встановлена, як і не встановлена його фраудаторність.
Відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору та договору факторингу.
Також представником відповідача було подано клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 21.11.2025 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" - Савченко Т.О. про витребування доказів - задоволено, витребувано інформацію від АТ «Універсал Банк».
12.01.2026 року на виконання ухвали суду від 21.11.2025 року від АТ «Універсал Банк» надійшли витребувані докази.
30.03.2026 року від адвоката Демінова О.І. надійшли до суду письмові пояснення. Зазначено, що Позивач посилається на норми Закону «Про електронну комерцію» і стверджує, що кредитний договір укладено шляхом акцепту з використанням одноразового ідентифікатора; як доказ - паперова копія договору, подана разом із позовом. Водночас у відповіді на відзив не зазначено жодних технічних доказів процесу укладення/акцепту, які зв`язують цей ідентифікатор саме з особою відповідача у конкретний момент. Саме по собі повторення норми закону не є доказом факту укладення договору з відповідачем і не знімає з позивача обов`язку доведення.
Щодо видачі (перерахування) кредитних коштів. Позивач посилається на «Довідку ... про перерахування суми кредиту» і стверджує, що цього достатньо, а виписки банку позивач надати не може, бо не є банківською установою; додатково зазначає, що переказ відбувався через сторонній платіжний сервіс (еквайринг «EasyPay»). Ці доводи підтверджують рівно протилежне: позивач визнає, що первинних банківських документів у нього немає і надає натомість внутрішню довідку. Також безпідставною є спроба перекласти тягар доказування на відповідача - мовляв, він мав подати власні банківські виписки «на спростування». Обставина надання коштів і належність рахунку відповідачу є елементом підстав позову, отже доводиться позивачем; відповідач не зобов`язаний доводити факти, якими обгрунтовується позов іншої сторони.
Щодо «розрахунку заборгованості». Позивач стверджує, що розрахунок є належним і допустимим доказом, а «відсутність зустрічного розрахунку» з боку відповідача нівелює заперечення. Це помилковий підхід. Односторонній розрахунок без підтвердження первинними документами (рухом коштів, датами/ставками/методикою нарахувань) не перетворюється на безспірний доказ лише тому, що відповідач не подав «свій розрахунок». Належність доказу визначається не порівнянням двох довільних таблиць, а його зв`язком із первинними документами та конкретними фактичними даними. У відповіді на відзив цього не зазначено.
Щодо договору факторингу і переходу права вимоги. Новий кредитор повинен довести сам факт переходу до нього права вимоги щодо конкретного боржника. Якщо перехід обумовлений оплатою (що саме позивач визнає, описуючи порядок розрахунків), то документи про оплату/виконання умов договору факторингу стають критично важливими для підтвердження правового титулу позивача у спорі проти боржника. Сам по собі реєстр без підтвердження виконання умов відступлення не доводить, що саме позивач набув право вимоги до цього відповідача в заявленому обсязі. У відповіді на відзив доказів виконання передумов переходу права вимоги немає; натомість наявні лише посилання на загальні приписи та умови договору.
Щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги. Позивач посилається на список згрупованих поштових відправлень і копію повідомлення, роблячи висновок, що боржника було письмово повідомлено. Проте наявність списку та копії повідомлення не є тотожною доказу вручення саме відповідачу (одержання, дата, адресат). Відсутність підтвердження вручення/одержання не усуває сумніву в належному повідомленні та не доводить моменту, з якого боржник мав виконувати саме новому кредитору. У відповіді на відзив таких підтверджень немає.
Щодо посилання на «концепцію негативного доказу». Позивач стверджує, що відповідач нібито «не надав жодного належного доказу», посилаючись на принцип змагальності та заборону «негативного доказу». Це хибне застосування принципу. Вказаний підхід не звільняє позивача від первинного тягаря доведення всіх елементів підстав позову. Поки позивач не подав належних і достатніх доказів цих базових фактів, вимога «спростувати» непідтверджене - це і є нав`язування «негативного доказу» відповідачу.
В наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено заявлений строк користування кредитом складає 21 календарних дні, а строк кредитування 300 календарних днів. Тобто в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично два строки, в межах який здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів. При стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування. 
Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки розмір нарахованих відсотків (22290,00 грн.) у 4 рази більше за суму кредиту (5000,00 грн.), то вважаємо за необхідне просити суд застосувати позицію Верховного Суду (справа № 902/417/18) до спірних правовідносин та зменшити розмір відсотків до 5000,00 грн., тобто до розміру заборгованості за тілом кредиту.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
11.11.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 було підписано Договір про відкриття кредитної лінії № 1111-7223, відповідно до якого узгоджено наступні істотні умови:
- розмір кредиту - 5000,00 грн.,
- дата видачі - 11.11.2022 року,
- базовий період - 14 днів,
- стандартна процентна ставка - 1,5% за кожен день користування кредитом,
- комісія за видачу готівки - 15%від суми виданого кредиту,
- строк кредиту - 300 днів, 
Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А658.
Також відповідачем 11.11.2022 року підписано паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту №1111-7223 від 11.11.2022 року, 11.11.2022 року на картку ОСОБА_1 НОМЕР_2 було перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №1111-7223 від 11.11.2022 року загальна заборгованість складає 28040,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 5 000,00 грн., за відсотками - 22 290,00 грн. та за комісією - 750,00 грн.
26.12.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу №УКФ-261224-2.
Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 08.01.2026 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_3 . Відповідно до руху коштів по картці встановлено, що 11.11.2022 року на дану картку було здійснено грошовий переказ у розмірі 5000,00 грн.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається із матеріалів справи, що 11.11.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1111-7223.
Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» про рух коштів, у якій вбачається, що на картку № НОМЕР_3 було 11.11.2022 року перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. В цей же день відповідачем використовувались дані кредитні кошти за власною потребою.
Отже, наголошення сторони відповідача щодо того, що останній не отримував кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. є такими, що спростовані доказами, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості, складає 22 290,00 грн, що в рази перевищує суму отриману відповідачем у позику 5 000,00 грн.
Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 22 290,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 5 000,00грн за договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
Тому суд вважає за можливе зменшити заборгованість за відсотками з 22 290,00 грн. до 5 000,00 грн. та відповідно загальної суми заборгованості.
Щодо договору факторингу.
Встановлено, що 26 грудня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2.
У статті 1077 ЦК України закріплено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
У постанові від 16 березня 2021року по справі №906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.
Верховний Суд у своїй сталій практиці також неодноразово наголошував, що належними доказами, які засвідчують факт набуття прав вимоги за договором позики (кредитним договором), є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
З матеріалів справи вбачається, що Договір факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року належно оформлений та підписаний обома сторонами.
Відповідно до реєстру боржників №1 до Договору факторингу №УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року встановлено, що до ТОВ «Новий Колектор» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1111-7223 від 11.11.2022 року.
Відповідно до з статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, враховуючи наведене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1111-7223 від 11.11.2022 року у розмірі 10 750,00 грн., зокрема: 5 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 5 000,00 грн. - заборгованість за відсотками, 750,00 грн. - комісія.
Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача, в розмірі 928 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень 70 копійок, оскільки його розмір є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», код за ЄДРПОУ 43170298, адреса: місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок № 13, офіс № 601, заборгованість за Кредитним договором №1111-7223 від 11.11.2022 року у розмірі 10 750 (десять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. 

Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», код за ЄДРПОУ 43170298, адреса: місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок № 13, офіс № 601, сплачений судовий збір у розмірі 928 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень 70 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua. 
Відомості про сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», код за ЄДРПОУ 43170298, адреса: місто Київ, вулиця Алмазова Генерала, будинок № 13, офіс № 601.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя  В.Г.Гречана