Провадження номер 2/741/463/26
Єдиний унікальний номер 741/2181/25

РІШЕННЯ
іменем України

17 червня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О.,
з участю секретарів судового засідання Кузьменка І.С., Богдан Н.О., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача адвоката Левченка Г.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області, Міністерство оборони України про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини, -
УСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Левченка Г.В. звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою.
Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2006 року. У шлюбі народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У 2019 році відповідач самовільно покинула сім`ю позивача, знайшла собі іншого чоловіка, чи перебуває із ним у шлюбі не відомо.
19 лютого 2021 року рішенням Носівського районного суду Чернігівської області за позовом ОСОБА_3 шлюб між сторонами у справі розірвано. 
10 січня 2022 року за заявою ОСОБА_1 Носівським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_3 аліментів на користь позивача в інтересах двох спільних дітей, які постійно проживали з ОСОБА_1 .
З 2019 року по день звернення з позовом до суду відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків як матері по виховання та утриманню неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , матеріально не допомагає, станом на 20 листопада 2025 року має заборгованість по сплаті аліментів на суму 82865 грн. 68 коп.
Наразі позивач самостійно утримує та виховує неповнолітню доньку ОСОБА_2 , відправляє її до школи, вчить разом з нею домашні завдання, одягає, годує. Мати ОСОБА_5 за рік може надати дитині грошову допомогу шляхом перерахування на банківську картку 500 грн., 2000 грн. 
У той же час, спілкування доньки з матір`ю по телефону, побачення лише декілька разів на рік не може свідчити про те, що мати повноцінно бере участь у вихованні й утриманні дитини у розумінні Сімейного кодексу України.
Позивач здійснює діяльність як ФОП та отримує дохід, якого вистачає на проживання.
Відповідач у справі знята з місця реєстрації у буд. АДРЕСА_1 , певний час проживала без реєстрації в будинку позивача за номером АДРЕСА_2 , чи має наразі ОСОБА_3 місце реєстрації ОСОБА_1 , не відомо.
У разі призиву позивача до лав ЗСУ (на момент звернення до суду ТЦК направляло його на ВЛК) донька ОСОБА_5 , якій 13 років, може залишитись без батьківського піклування, позаяк мати не виявляє бажання забрати її у свою нову сім`ю. Існування указаних обставин спонукало ОСОБА_1 звернутись до суду із цим позовом. 
ОСОБА_1 просив суд установити юридичний факт, що він самостійно виховує та утримує дитину, яка не досягла 18-ти років, а саме доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з ним в АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. від 18 грудня 2025 року було відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі, призначено підготовче засідання у відкритому судовому засіданні, викликано до суду учасників справи, зокрема, відповідача ОСОБА_3 відповідно до ч. 10 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, установлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали; позивачу на подання відповіді на відзив протягом строку, який складає десять днів від дня отримання відзиву, третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії позову або відзиву подати письмові пояснення щодо позову або відзиву (а. с. 31)
21 грудня 2025 року на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог – Міністерства оборони України Матієнка О.Б. до суду надійшли пояснення по справі, в яких порушено питання про відмову ОСОБА_1 у позовних вимогах у повному обсязі на підставі того, що ОСОБА_3 не позбавлена материнських прав. Представник Міністерства уважав, що в даному випадку позивач намагається отримати відстрочку від проходження військової служби під час дії воєнного стану, який був введений на території України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який станом на даний час продовжено. В обґрунтування своєї правової позиції у цій справі представник навів положення Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (ст. ст. 1, 23), «Про військовий обов`язок та військову службу» (ст.ст. 1, 2), Сімейний кодекс України (ст. ст. 6, 141, 150, 157, 164, 165), які регулюють спірні правовідносини сторін (а.с.54-62).
У відзиві на позовну заяву від 02 січня 2026 року відповідач ОСОБА_3 з позовною заявою ОСОБА_1 категорично не погодилась та позовні вимоги не визнала. Уважала подання позову ОСОБА_1 частиною багатокрокового плану, спрямованого на штучне усунення її, яка матері, з життя дитини, що суперечить ст. 157 Сімейного кодексу України, а мотиви даного позову не пов`язані з добробутом дитини, що суперечить принципу пріоритету найкращих інтересів дитини. Позивач, звернувшись із позовною заявою до суду, допускає зловживання своїми процесуальними правами, що суперечить вимогам статті 44 ЦПК України (а. с. 95-96).
08 травня 2026 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву, якою підтвердила факт самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком ОСОБА_1 та просила позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2026 року підготовче провадження у даній цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 116).
У судовому засіданні позивач просив суд позовну заяву задовольнити, указав, що вони із колишньою дружиною не проживають разом з 2019 року. Дружина проживає у Хмельницькій області, у той час як він з донькою у м. Носівка. Відповідач має борг по сплаті аліментів, який перевищує суму 80 тис. грн., які не сплачує, адже отримує маленьку заробітну плату. За останні чотири роки ОСОБА_3 перерахувала ОСОБА_5 на банківську картку близько 10,0 тис. грн., що не перекриває базових потреб дитини. У 2022 та 2023 роках відповідач приїздила до м. Носівка та нетривалий час там проживала, ОСОБА_5 декілька разів їздила відвідувати матір у Хмельницьку область. Він ( ОСОБА_1 ) перешкод матері у спілкуванні з дитиною не чинить, за обставин, що існують, орган опіки та піклування не вбачає підстав для надання висновку щодо наявності підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. На момент звернення до суду він з донькою проживав у АДРЕСА_1 , був зареєстрований (прописаний) по АДРЕСА_2 , у січні 2026 року вони з донькою змінили місце проживання на адресу проживання цивільної дружини. Наразі позивач призваний до лав ЗСУ, проходить військову службу у місцевому відділі РТЦК та СП, однак указане не виключає можливості зміни місця служби на більш віддалене, а тому донька ОСОБА_5 може залишитись без батьківського піклування.
Представник позивача адвокат Левченко Г.В. позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Зазначив, що встановлення даного факту потрібне ОСОБА_1 насамперед для захисту інтересів неповнолітньої дитини.
Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. У заяві від 08 травня 2026 року просила суд розгляд справи провести без її участі. 
Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області, Міністерства оборони України в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. 
Отже, треті особи у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Допитані судом свідки сторони позивача надали такі покази:
із показів свідка ОСОБА_6 судом установлено, що вона є рідною сестрою позивача. У грудні 2019 року відповідач ОСОБА_3 залишила сім`ю брата, де наразі та з ким остання проживає їй не відомо. Тому, починаючи з грудня 2019 року, харчування, забезпечення одягом, навчання, організація участі у гуртках та дозвілля, поїздки на відпочинок та усе інше ОСОБА_1 здійснює самостійно. Причина залишення сім`ї ОСОБА_3 , та чи сплачує та аліменти, їй достеменно не відома, однак свідку відомо, що позивач у справі жодних перешкод для виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків не чинить;
із показань свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданих нею судовому засіданні, судом встановлено, що вона є донькою позивача та відповідача. Тривалий час та наразі сестра ОСОБА_5 проживає тільки з батьком, який за рахунок власних коштів оплачує їй усі поїздки, одяг, харчування, тобто батько утримує та виховує сестру. ОСОБА_5 з матір`ю лише спілкується, була в матері в гостях за місцем її проживання у Хмельницькій області нетривалий час у 2024 році, однак ОСОБА_3 проживати до себе ОСОБА_5 не запрошує. ОСОБА_1 перешкод матері для участі в утриманні та вихованні сестри не чинить;
ОСОБА_7 показав, що є давнім другом позивача ОСОБА_1 . Донька ОСОБА_5 проживає з батьком, який її утримує, він востаннє ОСОБА_8 ( ОСОБА_3 ), яка у Носівці не проживає, бачив орієнтовно у 2023 році. Йому відомо, що ОСОБА_1 самостійно, без участі ОСОБА_3 , виховує доньку ОСОБА_5 , купує їй необхідні речі. Позивач був зареєстрований як ФОП та здійснював діяльність у сфері будівництва, наразі проходить військову службу у РТЦК та СП. 
Клопотань про допит у встановленому порядку у судовому засіданні неповнолітньої ОСОБА_2 сторони не заявляли.
Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.
У судовому засіданні установлено наступне.
Із копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 убачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та зареєстрований по АДРЕСА_2 (а. с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_2 , батьками якої є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 9).
19 лютого 2021 року рішенням Носівського районного суду Чернігівської області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено, а шлюб, зареєстрований 23 червня 2006 року, розірвано (а.с.13,14).
Судовим наказом від 10 січня 2022 року стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, зокрема, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, й не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 23 грудня 2021 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с.15). 
З акта обстеження умов проживання від 22 січня 2025 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Носівської міської ради О. Романець, слідує, що на підставі заяви ОСОБА_1 працівниками служби проведено обстеження умов проживання в будинку по АДРЕСА_1 , у ході якого встановлено санітарно-гігієнічні умови проживання у будинку по АДРЕСА_1 задовільні. В будинку тепло, кімнати умебльовані, наявна побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: ОСОБА_5 має окрему умебльовану кімнату. Одягом, взуттям, продуктами харчування забезпечена. Склад сім`ї: ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_2 – донька, ОСОБА_4 – донька, ОСОБА_9 – бабуся. При відвідування родини з`ясовано, що донька забезпечена усім необхідним, батько належним чином виконує батьківські обов`язки (а.с.12). 
З довідки Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі від 20 листопада 2025 року убачається, що станом на 20 листопада 2025 року у ОСОБА_3 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання та становить 82865 грн. 68 коп. (а.с.16, 17-19).
Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, наданими 26 березня 2025 року Ніжинською ДПІ, підтверджено офіційні джерела доходів ОСОБА_1 як платника податків у 2024 році, розмір отриманих доходів, а також про податкові зобов`язання, які з цих доходів були нараховані і сплачені (а.с.20-21).
З довідки Носівської міської ради, виданої згідно Реєстру територіальної громади, убачається, що станом на 21 листопада 2025 року в домоволодінні АДРЕСА_2 зареєстровано: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Довідкою Носівського ліцею № 1 Носівської міської ради від 21 листопада 2025 року стверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається у 8-В класі цього ліцею. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 . Мати участі у вихованні дитини не бере (а.с.11).
З довідки від 09 червня 2026 року за № 237 слідує, що солдат ОСОБА_1 з 11 травня 2026 року перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Так, позивач стверджує, що встановлення факту, що має юридичне значення, є важливим для малолітньої дитини, законним представником якої він є, оскільки від цього залежить забезпечення інтересів доньки, в тому числі для реалізації прав малолітньої дитини та в інтересах дитини. Так, встановлення цього факту, крім іншого, впливає на можливі гарантії, передбачені Сімейним кодексом України, отримання відповідних пільг та соціальних гарантій від держави, виїзд з дитиною за кордон, необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів, від імені та в інтересах дитини, тощо.
При розгляді судом даної цивільної справи застосовуються наступні норми права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 51 Конституції України, ч. 2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 дійшла висновку, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні.
Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в цій справі наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та, безумовно, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні.
Щодо доводів представника Міністерства оборони України про те, що позов подано штучно, винятково з метою ухилення ОСОБА_1 від мобілізації чи отримання відстрочки від проходження служби суд зазначає таке.
У судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 призваний і з 11 травня 2026 року проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто вже виконує свій військовий обов`язок, що нівелює указані твердження представника третьої особи.
Суд зауважує, що можливе право на відстрочку від мобілізації ОСОБА_1 є лише правовим наслідком, а не причиною звернення до суду. Ключовим фактором у цій справі є реальний стан справ щодо самостійного утримання та виховання дитини батьком, а саме те, що неповнолітня донька тривалий час виростає без участі матері. Прагнення батька юридично закріпити свій статус є законним і виправданим, оскільки воно відображає дійсні обставини життя дитини, незалежно від питань мобілізації, причому таке прагнення першочергово захищає інтереси неповнолітньої дитини, а не порушує інтереси держави.
На підставі вищенаведеного, суд уважає, що встановлення факту що має юридичне значення – утримання та виховання самостійно позивачем своєї доньки – є важливим для неповнолітньої ОСОБА_2 , законним представником якої є батько ОСОБА_1 , оскільки від цього залежить забезпечення інтересів доньки, в тому числі для реалізації прав малолітньої дитини та інтересів дитини. У свою чергу, це впливає на можливість здійснення ним (позивачем) права на захист прав та інтересів дитини, діяти в інтересах дитини у випадках передбачених Законом незалежно від волі матері дитини, отримання відповідних пільг та соціальних гарантій від держави, наприклад, виїзд з дитиною за кордон, необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів, від імені та в інтересах дитини тощо.
Ураховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини, суд уважає правильним та доцільним задовольнити позов та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 малолітньої доньки ОСОБА_2 без участі її матері ОСОБА_3 . 
Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 заявою від 08 травня 2026 року визнала позов та просила його задовольнити. 
При цьому, відповідачем жодним чином не оспорювались доводи позивача, викладені у позовній заяві, про те, що ОСОБА_1 як батько самостійно виховує та утримує малолітню доньку ОСОБА_2 . 
Згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Відповідно до Закону за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем згідно зі ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, ураховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини, суд уважає правильним та доцільним задовольнити позов та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 малолітньої доньки ОСОБА_2 без участі її матері ОСОБА_3 . 
При вирішенні питання щодо понесених судових витрат, а саме по оплаті судового збору, то суд вважає за необхідне у відповідності зі ст. 141 ЦПК України стягнути їх із відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 258, 259, 263, 264, 265, 351, 352, 353, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Встановити юридичний факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , неповнолітньої дитини – доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , без участі її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 50 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Відомості про сторони у справі: 
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; 
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування Носівської міської ради Ніжинського району, 17100, вул. Центральна, буд. 20, м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області;
Міністерство оборони України, адреса місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітряних Сил, буд. 6, код згідно з ЄДРПОУ 00034022.
Повний текст рішення складено 17 червня 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА