УХВАЛА

05 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 2-431/11
провадження № 61-5309ск26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за скаргою адвоката Завойка Дмитра Івановича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного виконавця Авторгова Андрія Миколайовича, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та просила суд визнати виконавчий лист № 2/759/40/13, виданий 15 березня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитними договорами від 22 лютого 2007 року та 27 липня 2007 року у розмірі 3 745 535,41 грн та судових витрат у розмірі 1 820,00 грн, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст ухвали місцевого суду 
Ухвалою від 01 жовтня 2025 року Святошинський районний суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою від 04 березня 2026 року Київський апеляційний суд скаргуадвоката Завойка Д. І. в інтересах ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року - без змін.
Узагальнені доводи касаційної скарги
20 квітня 2026 року адвокат Завойко Д. І. в інтересах ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся з касаційною скаргою, просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Процесуальні передумови вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України визначає, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Стаття 389 ЦПК України визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Отже, зміст пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, після їх перегляду в апеляційному суді, у касаційному порядку не передбачено.
Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року).
Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на оскарження таких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за скаргою адвоката Завойка Д. І. в інтересах ОСОБА_1 на ці судові рішення.
Зазначення у постанові суду апеляційної інстанції про можливість її касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02, від 20 травня 2010 року).
Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами цивільного судочинства.
Із наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою адвоката Завойка Дмитра Івановича в інтересах ОСОБА_1  на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного виконавця Авторгова Андрія Миколайовича, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська