Справа № 202/369/26
Провадження № 2/202/2392/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.
за участю секретаря - Коваленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2026 року на адресу Індустріального районного суду міста Дніпра засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Авдіївської міської ради Донецької області на підставі рішення №445 від 09 листопада 1998 року, позивачем - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках приватизована квартира АДРЕСА_1 
Згідно реєстраційного напису на свідоцтві про право власності, право власності позивача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на квартиру в рівних частках зареєстровано Донецьким бюро технічної інвентаризації, про що 20.11.1998 р. внесено запис у реєстрову Книгу №36 за реєстровим №5085. Складовою свідоцтва про право власності є технічний паспорт.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 розташована на четвертому поверсі дев`ятиповерхового будинку і складається з трьох кімнат житлової площі 44,30 кв. м., в тому числі 1-а кімната – 21,3 кв.м, 2-а кімната – 8,8 кв.м, 3-я кімната – 14,2 кв.м, кухня – 7,2 кв.м, ванна кімната – 2,6 кв.м, вбиральня – 1,00 кв.м., коридору – 6,90 кв.м. Загальна площа квартира складає 64,8 кв.м.
Згідно паспорту з 10 серпня 2011 року позивач зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 та був вимушений переїхати з місця свого проживання у місто Рівне та на теперішній час є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 11.12.2014.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер співвласник квартири ОСОБА_4 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області видано Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 25 липня 2014 року.
Спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_3 , що підтверджено витягом з Спадкового реєстру №40983770 від 20.07.2016 р. і Свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Пуховою Н.Ю. 20 липня 2015 року у спадкові справі №498/2014, реєстр. №2-278 (бланк НАО 310071).
Для оформлення права власності 23 вересня 2025 року позивач звернувся до державного реєстратора Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради для здійснення державної реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням від 07 жовтня 2025 року за №81201094 позивачу відмовлено у проведенні реєстрації речових прав стосовно квартири за заявою від 23 вересня 2025 року з реєстраційним №69047770.
Рішення реєстратор обґрунтував неможливістю отримання від БТІ інформації про зареєстровані до 01 січня 2013 року права на будь - який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Вказав, що м. Авдіївка є центром Авдіївської міської територіальної громади Покровського району Донецької області та відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих: Російською Федерацією», затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 - є окупованим Російською Федерацією містом з 29.02.2024 року
Вказав, що позивач відповідно до законодавства України набув право спільної власності на квартиру, однак не може реалізувати свої права власників (здійснити його реєстрацію, розпорядитися ним та подати заяву щодо компенсації через його пошкодження) через протиправні дії пов`язані із збройною агресією Російської Федерації, які спричинили втрату можливості отримання державним органом з реєстрації відомостей від КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Донецька. Оскільки на сьогоднішній день законодавством України не передбачено механізму вирішення цієї проблеми, то вони можуть захистити своє право власності лише у судовому порядку.
Просив суд: визнати право власності ОСОБА_1 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,8 м.кв., в тому числі житлова 44,30 м.кв., допоміжна 20,50 м.кв.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 11.06.2024 року № 1802/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області» змінила з 01 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 січня 2026 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 16 січня 2026 року прийнято позовну заяву до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. 
17.02.2026 року від відповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву. Позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. 
17.02.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 березня 2026 року у задоволенні клопотання позивача про об`єднання цивільних справ відмовлено. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяви представника позивача – адвоката Троцюка О.С., документ сформований в системі «Електронний суд» 25.05.2026 року, просили суд здійснювати розгляд прави без участі позивача та представника позивача та задовольнити позов. 
Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Заяв та клопотань не надійшло. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Скористалась правом та подала відзив на позовну заяву. 
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Заяв та клопотань не надійшло.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав:
Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 1998 року, виданого року Виконавчим комітетом міської ради м. Авдіївка Донецької області та зареєстрованим Бюро технічної інвентаризації м. Донецьк 20.11.1998 року в реєстровій книзі № 36 за реєстровим номером № 5085, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , належить на праві спільної власності в рівних частках квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
Вказане свідоцтво підтверджує право спільної сумісної власності в рівних частках та видане на підставі рішення № 445 від 09.11.1998 року.
Право власності зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» 20.11.1998 року в реєстрову книгу №36 за реєстровим номером 5085. 
Відповідно до технічного паспорту на квартиру, квартира за адресою: АДРЕСА_2 розташована на четвертому поверсі дев`ятиповерхового будинку і складається з трьох кімнат житлової площі 44,30 кв. м., в тому числі 1-а кімната – 21,3 кв.м, 2-а кімната – 8,8 кв.м, 3-я кімната – 14,2 кв.м, кухня – 7,2 кв.м, ванна кімната – 2,6 кв.м, вбиральня – 1,00 кв.м., коридору – 6,90 кв.м. Загальна площа квартира складає 64,8 кв.м.
Згідно з копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_3 , що підтверджено витягом з Спадкового реєстру №40983770 від 20.07.2016 р. і Свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Пуховою Н.Ю. 20 липня 2015 року у спадковій справі №498/2014, реєстр. №2-278 (бланк НАО 310071).
Місто Авдіївка є центром Авдіївської міської територіальної громади Покровського району Донецької області та відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих: Російською Федерацією», затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 - є окупованим Російською Федерацією містом з 29.02.2024 року.
07.10.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Басік-Доброчинською Євгенією Петрівною, Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, Рівненської області прийнято рішення №81201094 про відмову в проведенні реєстраційних дій, за заявою позивача. Вказане рішення вмотивоване тим, що на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Авдіївка, в тому числі на зазначений в запиті реєстратора об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.
Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15.
Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно зі ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Згідно з ч.1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суд вважає доведеним факт належності позивачу на праві спільної часткової власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією реєстраційного напису, зробленого Бюро технічної інвентаризації. 
Підстав не довіряти твердженням позивача про належність йому вищевказаного нерухомого майна у суду немає.
Отже, позивач є учасником спільної сумісної власності в рівних частках та відповідно до закону має право на визначення своєї частки у праві спільної сумісної власності на квартиру.
Отже, кожному із співвласників, фактично належить по 1/4 частині вищевказаної квартири.
Суд також звертає увагу, що загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню, є факт окупації російською федерацією частини Донецької області, в тому числі м. Донецька, м. Ясинувата, м. Авдіївки, де зберігалися документи, які підтверджують реєстрацію в установленому до 01.01.2013 року порядку права власності позивача на нерухоме майно. 
Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивача, а саме відповідно до рівності часток співвласників за кожним, - на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , але позивач позбавлений можливості реалізовувати свої правомочності власника майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Донецької області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Відносно розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, то суд вважає, що витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на позивача, оскільки вказаний вище позов виник не через винні дії Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області і підстав для покладення витрат на Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області немає.
Керуючись: ст.ст. 4,13,141,259, 263-265,268 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області (86060, Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, буд. 5, код ЄДРПОУ 44000591), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ), про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,8 м.кв., в тому числі житлова 44,30 м.кв., допоміжна 20,50 м.кв.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення складено 22.06.2026 року. 

Суддя  Л.П. Слюсар