номер провадження справи 5/15/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2026 Справа № 908/37/26
м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Данилейко К.М.,розглянувши матеріали справи
За позовом: Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (вул.Травнева, буд. 50, с. Степне, Запорізький район, Запорізька область, 70432; код ЄДРПОУ 05383342)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Нива” (бул.Центральний, буд. 25, кв. 104, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 30719778)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області (вул. Центральна, 192, с. Кушугум, Запорізький район, Запорізька область, 70450; код ЄДРПОУ 20488417)
про стягнення несплаченої орендної плати в сумі 12 236,52 грн., розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії

За участю представників сторін:
Від позивача: Гайдук С.П. (в залі суду) - ордер серії СЕ № 1129664 від 07.01.2026, свідоцтво № 531 від 27.04.2012;
Від відповідача: Сердюк Р.В. (в режимі відеоконференції) - ордер серії АЕ № 1252393 від 05.02.2024;
Від третьої особи: не з`явився.
СУТЬ СПОРУ
02.01.2026 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Нива” про:
- стягнення 12 236,52 грн. несплаченої орендної плати за договором оренди земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, площею 9,6565 га;
- розірвання договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 2322188600:04:001:1083, площею 9,6565 га, (не витребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) - пасовища), від 26.11.2018, укладеного між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Нива” (із змінами, внесеними додатковою угодою від 13.12.2018); 
- зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Нива” повернути земельну ділянку кадастровий номер 2322188600:04:001:1083, площею 9,6565 га, Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області.
02.01.2026 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою суду від 07.01.2026 вказану позовну заяву на підставі п. 3 ч. 3 ст. 162, ст. 174 ГПК України залишено без руху та надано Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області строк для усунення недоліків.
08.01.2026 через підсистему “Електронний суд” ЄСІКС до суду від Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшла заява про усунення недоліків позову, у якій вказано, що ціна позову становить 12 236,52 грн.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/37/26 в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.02.2026 об 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою та запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.
Ухвалою суду від 22.01.2026 № 908/37/26 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Нива” про забезпечення проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції та вирішено судові засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
06.02.2026 від Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача – Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області.
Ухвалою суду від 09.02.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Запорізьку районну державну адміністрацію Запорізької області (код ЄДРПОУ 20488417). Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 03.03.2026 об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою. Призначене судове засідання вирішено здійснювати в режимі відеоконференцзв`язку з використанням підсистеми "Електронний суд”. Запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії
Ухвалою суду від 03.03.2026 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 30.03.2026 об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференцзв`язку з використанням підсистеми “Електронний суд” ЄСІКС. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою. 
Ухвалою від 30.03.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про долучення доказів поданих разом з письмовими поясненнями від 17.03.2026; відмовив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Нива” про долучення доказів поданих разом з письмовими поясненнями від 03.03.2026; відмовив у задоволенні клопотання Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про повернення на стадію підготовчого провадження. Також суд оголосив перерву з розгляду справи по суті до 13.04.2026 об 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін, яке проводити в режимі відеоконференції. Явку представників сторін у судове засідання визнати обов`язковою.
В судовому засіданні 13.04.206р. судом оголошено перерву до 29.04.206р. 
Відповідно до ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 29.04.2026 здійснювалось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
В судовому засіданні 29.04.206р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
З позовної заяви вбачається, що Позивач обґрунтовує свої вимоги посилаючись на свій правовий статус як орендодавця невитребуваної земельної та на приписи ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до якої з 01.01.2019 виключно сільські, селищні, міські ради здійснюють повноваження щодо передачі таких земель в оренду. Згідно з положеннями ст. 148-1 Земельного кодексу України та ст. 8 Цивільного кодексу України, до органу місцевого самоврядування перейшли права та обов`язки орендодавця за чинним договором, укладеним попереднім титульним володільцем – Запорізькою районною державною адміністрацією. Підставою позову є систематичне неналежне виконання відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати у повному обсязі протягом 2019– 2025 років. Орендар неправомірно застосовував для розрахунку орендної плати дані нормативної грошової оцінки землі 1995 року замість показників загальнонаціональної нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, введеної в дію з 01.01.2019. Відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України та положень Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка є обов`язковою базою для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної власності. Позивач посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, згідно з яким зміна нормативної грошової оцінки автоматично змінює права та обов`язки сторін щодо розміру орендної плати без необхідності укладення додаткової угоди. У зв`язку із заниженням бази оподаткування відповідач щомісячно сплачував орендну плату в розмірі лише 75,78 % від належної суми, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та статті 24 Закону України «Про оренду землі», зобов`язання має виконуватися належним чином, а орендодавець має право вимагати своєчасного та повного внесення орендної плати. Позивач обґрунтовує вимогу про розірвання договору приписами частини другої ст. 651 Цивільного кодексу України, вказуючи на істотне порушення умов договору другою стороною. Належність застосування ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України у випадку часткової несплати орендної плати підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до вказаної судової практики, факт подальшого погашення орендарем заборгованості не спростовує істотності порушення та не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору. Вимога про стягнення несплаченої орендної плати за період прострочення відповідає належному способу захисту прав органу місцевого самоврядування згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду. З огляду на викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення утвореної заборгованості, розірвання договору оренди землі та зобов`язання орендаря повернути земельну ділянку територіальній громаді. Посилаючись на ст.ст. 93, 96, 141, 148-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 11, 316, 317, 319, 525, 526, 530, 610, 612, 626-629, 792 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 14, 54, 271, 286, 288, 289 Податкового кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.
Відповідач заперечив проти позову у повному обсязі, посилаючись на належне виконання умов договору оренди землі від 26.11.2018 щодо своєчасної та повної сплати орендної плати. Вказує, що об`єктом оренди є невитребувана земельна частка (пай), яка за своїм правовим статусом не належить до земель державної чи комунальної власності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», такі землі лише тимчасово перебувають у розпорядженні органів місцевого самоврядування до моменту їх витребування власниками або визнання безхазяйними. Вказаний правовий статус підтверджується сталою практикою Верховного Суду, зокрема постановами від 28.10.2020 у справі № 923/965/19 та від 26.04.2023 у справі № 917/2031/19. З огляду на це є безпідставним застосування до спірних правовідносин імперативних норм законодавства, що регулюють виключно оренду земель державної та комунальної власності. Зокрема, положення ст. 271 Податкового кодексу України та ст.ст. 5, 13 Закону України «Про оцінку земель» визначають базу оподаткування, а не автоматично змінюють договірний розмір орендної плати за невитребувані паї. Посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 914/2848/22 та № 635/4233/19 відповідач вважає нерелевантними, оскільки предметом розгляду у вказаних справах були сформовані земельні ділянки комунальної власності. Відповідач наголошує, що згідно з пунктами 4.2 та 2.3 договору розмір орендної плати становить 12 відсотків від фіксованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної на дату його укладення. Пунктом 4.6 договору сторони чітко встановили, що зміна нормативної грошової оцінки є виключно підставою для ініціювання перегляду розміру орендної плати за взаємною згодою шляхом укладення додаткової угоди, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 651 ЦК України, яка допускає зміну умов договору лише за згодою сторін. Крім того, відповідно до вимог ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій письмовій формі, що й договір, який змінюється. Позивач жодного разу не звертався до нього з пропозицією укласти додаткову угоду щодо перегляду розміру орендної плати. Відповідач здійснював щомісячні платежі у повній відповідності до умов укладеного договору, самостійно застосовуючи визначені законодавством коефіцієнти індексації, що підтверджується довідкою про розмір сплаченої орендної плати. Зважаючи на належне виконання договірних зобов`язань, відповідач констатує відсутність факту недоплати та виникнення заборгованості перед орендодавцем. Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки встановлені законом та договором підстави для стягнення боргу, розірвання договору та повернення земельної ділянки відсутні.
Позивач у своїй відповіді на відзив наполягає на задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи їх тим, що з 01.01.2019 базою для визначення орендної плати за спірну земельну ділянку є обов`язкова загальнонаціональна нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до пункту 4.2 укладеного договору, розмір орендної плати становить 12 відсотків і прямо детермінований величиною нормативної грошової оцінки. Всупереч приписам пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, відповідач продовжував застосовувати показники оцінки 1995 року та не подавав органу податкової служби актуалізовані витяги з Державного земельного кадастру. Доводи відповідача щодо неможливості застосування до невитребуваних паїв норм, які регулюють оренду комунальних земель, нівелюються правилами статті 8 Цивільного кодексу України та статті 11 Господарського процесуального кодексу України щодо застосування аналогії закону та аналогії права. Легітимність застосування інституту аналогії для заповнення існуючих прогалин у законодавчому регулюванні підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11. Відповідач протягом 2019– 2025 років самостійно подавав податкові декларації з плати за землю, чим фактично визнав поширення на спірні правовідносини загальних податкових правил для державних і комунальних земель. Зміна правової позиції відповідача на стадії судового розгляду є порушенням доктрини «venire contra factum proprium», що, відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 25.10.2024 у справі № 470/1471/13, кваліфікується як заборонена суперечлива поведінка. Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду, зокрема постановою від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, учасники цивільних правовідносин зобов`язані дотримуватися стандарту добросовісності та утримуватися від поведінки, що не відповідає їхнім попереднім заявам або діям. Ухилення від належної сплати орендної плати шляхом штучного маніпулювання правовим статусом невитребуваної земельної частки містить ознаки зловживання правом, що суперечить принципам юридичної рівності, як зазначено у постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19. З огляду на обґрунтованість розрахунків нормативної грошової оцінки з урахуванням чинних коефіцієнтів індексації, позивач вимагає стягнути утворену заборгованість, розірвати договір оренди та покласти судові витрати на відповідача.
Відповідач у своїх запереченнях на відповідь на відзив не погодився з доводами позивача, вказуючи, що об`єктом оренди є невитребувана земельна частка, яка згідно з ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не належить до земель комунальної власності за відсутності державної реєстрації права. Запровадження загальнонаціональної нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення не зумовлює автоматичної зміни орендної плати без укладення сторонами додаткової угоди. Відповідно до ст. 629, ст.ст. 651 та 654 ЦК України договір є обов`язковим для виконання, а його умови щодо розміру орендної плати не підлягають зміні орендодавцем в односторонньому порядку. Орендар належним чином виконував зобов`язання шляхом щомісячної сплати орендних платежів у розмірі, прямо визначеному чинним договором. Відповідно до практики Верховного Суду наявність майнового спору щодо математичної різниці в нарахуваннях за умови регулярного здійснення платежів унеможливлює констатацію факту систематичної несплати. Відтак, правовий механізм розірвання договору на підставі пункту «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України до спірних правовідносин застосований бути не може. Подання відповідачем податкових декларацій за єдиною затвердженою формою становить виключно виконання публічно-правового податкового обов`язку і не змінює цивільно-правового статусу об`єкта оренди. Положення статей 288 та 14.1.136 Податкового кодексу України не поширюються на невитребувані паї, оскільки вони застосовуються виключно до сформованих земель державної та комунальної власності. Застосування аналогії закону є безпідставним з огляду на чітке договірне врегулювання порядку зміни орендної плати, що виключає можливість створення нових фінансових зобов`язань ретроспективно. Зважаючи на недопустимість зворотного перерахунку нормативної грошової оцінки за минулі періоди, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та застосувати наслідки спливу позовної давності.
Також позивач надавав суду додаткові пояснення 17.03.2026, 24.03.2026, 06.04.2026, загальний зміст яких зводиться до того , що позивач наполягає на застосуванні до спірних правовідносин щодо оренди невитребуваних земельних часток (паїв) норм, які регулюють оренду земель комунальної власності, із застосуванням інституту аналогії закону відповідно до статті 8 Цивільного кодексу України та статті 11 Господарського процесуального кодексу України. Вважає релевантними правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справах № 914/2848/22 та № 918/391/23, щодо нарахування орендної плати та розірвання договорів оренди. Позивач зазначає, що з 01.01.2019 обов`язковою базою для визначення розміру орендної плати є запроваджена загальнонаціональна нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення. Відповідач порушив приписи пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, не подавши актуалізований витяг з нормативної грошової оцінки та продовживши розрахунок орендної плати на базі застарілої оцінки 1995 року. Подання відповідачем податкових декларацій протягом 2019– 2025 років свідчить про визнання ним загального порядку оподаткування, а його процесуальні заперечення порушують доктрину заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Внаслідок неврахування нової нормативної грошової оцінки відповідач систематично сплачував орендну плату в розмірі лише 75,78 відсотка від належної суми, що призвело до виникнення заборгованості в обсязі 12 236,52 грн. Позивач кваліфікує таку систематичну недоплату як істотне порушення умов договору в розумінні частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, що є самостійною підставою для його розірвання у судовому порядку. Правомірність застосування частини другої статті 651 Цивільного кодексу України у випадках часткової несплати орендної плати підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 та постановою Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 924/617/22. Згідно з усталеною практикою касаційної інстанції, подальше погашення орендарем заборгованості не спростовує факту систематичного порушення зобов`язань за статтею 526 Цивільного кодексу України та не позбавляє орендодавця права вимагати припинення договору. Посилання відповідача на судову практику Верховного Суду у справах № 647/195/18 та № 922/2723/17 є безпідставним, оскільки у вказаних справах досліджувалася правомірність укладення договорів місцевими державними адміністраціями, а не порядок виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати. На підтвердження істотності допущеного порушення позивач додатково спирається на висновки Центрального апеляційного господарського суду у справах № 908/1462/25 та № 908/1461/25, де несплата понад 25 відсотків орендної плати протягом тривалого часу визнана достатньою підставою для припинення орендних правовідносин. Заперечення відповідача щодо пропуску позовної давності відхиляються позивачем із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/602/24, згідно з якою строки позовної давності було законодавчо продовжено та зупинено на період дії карантину і воєнного стану. Позовні вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку є похідними від вимог про розірвання договору та підлягають задоволенню в силу припинення зобов`язань сторін згідно з приписами статті 653 Цивільного кодексу України.
В свою чергу і відповідач надав суду додаткові пояснення від 03.03.206, 24.03.2026, 25.03.2026, в яких заперечив проти позовних вимог, ґрунтуючись на відсутності факту істотного порушення умов договору оренди землі. Об`єктом спірних орендних правовідносин є невитребувана земельна частка (пай), яка за своїм правовим статусом не належить до земель державної чи комунальної власності. У зв`язку з цим, імперативні приписи податкового законодавства щодо обов`язкового застосування нормативної грошової оцінки для розрахунку орендної плати не поширюються на вказану категорію земель. Відповідно до пункту 4.6 укладеного договору, зміна нормативної грошової оцінки є виключно підставою для перегляду розміру орендної плати за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди. Позивач не дотримався договірного порядку та не звертався до орендаря з пропозицією про внесення відповідних змін до правочину. Натомість відповідач належним чином виконував грошові зобов`язання, своєчасно сплачуючи орендну плату в розмірі, прямо встановленому чинним договором. За таких обставин, твердження позивача про систематичну недоплату та порушення умов правочину є юридично безпідставними. Заперечуючи наявність підстав для розірвання договору за частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України, відповідач наголошує, що позивач набув статусу орендодавця в порядку правонаступництва і безпосередньо не укладав спірний договір. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, істотність порушення оцінюється виключно через призму очікувань сторони саме на момент укладення правочину. Позивач не довів завдання йому майнової шкоди у вигляді реальних збитків або упущеної вигоди внаслідок дій орендаря. Заявлена сума спірної недоплати є економічно незначною у порівнянні з багатомільйонним бюджетом територіальної громади, що додатково виключає кваліфікацію порушення як істотного. Відповідач також вказує на недотримання позивачем імперативних вимог статті 148-1 Земельного кодексу України щодо належного повідомлення орендаря про перехід прав на земельну ділянку. Посилання позивача на практику апеляційних судів є безпідставним у розумінні статті 236 ГПК України, яка вимагає врахування виключно релевантних висновків Верховного Суду. Наведена позивачем судова практика Верховного Суду не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується іншого об`єкта — сформованих земель комунальної власності. З огляду на належне виконання договірних зобов`язань та відсутність порушення охоронюваних законом інтересів позивача, відповідач вимагає повністю відмовити у задоволенні позову про розірвання договору та повернення земельної ділянки.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце призначених судових засідань повідомлений належним чином шляхом доставлення відповідної ухвали суду до електронного кабінету в підсистемі “Електронний суд” ЄСІКС. Клопотань про розгляд справи без участі уповноваженого представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Станом на 29.04.2026 письмових пояснень щодо позову або відзиву від третьої особи до суду не надійшло.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд
ВСТАНОВИВ:
26.11.2018 між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області (Запорізька РДА) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Нива” (ТОВ “Агрофірма “Нива”) укладений договір оренди земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, площею 9,6565 га, із земель колишнього КСП “Степне” (не витребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) - пасовища), розташованої на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, строком на 14 років.
13.12.2018 між Запорізькою РДА та ТОВ “Агрофірма “Нива” укладена додаткова угода до договору від 26.11.2018, якою строк дії договору збільшено до 49 років.
Згідно пунктів 4.1 – 4.4. Договору від 26.11.2018:
4.1. За користування земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю оренду плату у грошовій безготівковій формі.
4.2. Річний розмір орендної плати становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 9,6565 га за кадастровим номером 2322188600:04:001:1083 складає 5 296,31 грн. (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість гривень 31 копійки).
4.3. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.
4.4. Виплата орендної плати проводиться за перший рік – у п`ятиденний строк після підписання договору оренди, його державної реєстрації та подачі до податкового органу; починаючи з наступного року – відповідно до Податкового кодексу України на рахунок Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області щомісячно не пізніше 30 числа наступного місяця в рівних частинах від загальної суми на рахунок: 33219812008139, отримувач УК у Запоріз.р-ні/Степненська/18010600, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 38025393, код платежу 18010600.
Відповідно до п. 4.6. договору, розмір орендної плати переглядається сторонами у випадках: зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В разі зміни
орендної плати на вимогу однієї із сторін зацікавлена сторона повинна повідомити
про це іншу сторону не пізніше ніж за один місяць. При досягненні згоди між
сторонами укладається додаткова угода про зміну розміру орендної плати.
Таким чином, розмір орендної плати за Договором оренди землі від 26.11.2018, земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, дорівнює 12% (дванадцять відсотків) від нормативної грошової оцінки землі.
Позивач стверджує, що коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років (для сільськогосподарських угідь), визначені Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастром) на виконання статті 289 ПК України, становлять: 2017 – 2022 роки – 1,0, 2023 рік – 1,051, 2024 рік – 1,12.
Тобто, з 01 січня кожного року застосовується значення нормативної грошової оцінки за попередній рік, помножений на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за попередній рік. 
Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути отримано на будь-яку дату протягом року, та це буде величина нормативної грошової оцінки, що застосовується з 1 січня року відповідного календарного року.
Степненською сільською радою сформовано Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Як вбачається з наданої позивачем паперової копії Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та Протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, електронний доказ містить всі необхідні реквізити кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
При цьому згідно підпункту 271.1.1. пункту 271.1. статті 271 ПК України базою оподаткування плати за землю є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ПК України).
Як вбачається з Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 12.12.2025, сформованого з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, складає 68 553,79 грн.
Згідно наданих позивачем розрахунків, із застосуванням відповідних коефіцієнтів, ним здійснено обчислення значення нормативної грошової оцінки (2019– 2024 роки) земельної ділянки з к.н. 2322188600:04:001:1083: 2025 –  68 553,79 грн., 2024 - 61 214,98 грн., 2023 - 58 244,51 грн., 2022 - 58 244,51 грн., 2021 - 58 244,51 грн., 2020 - 58 244,51 грн., 2019 - 58 244,51 грн.
З урахуванням вказаного позивачем також розраховані значення річної орендної плати, яка мала становити: 2025 68 - 8 226,45 грн., 2024 - 7 345,80 грн., 2023 - 6 989,34 грн., 2022 - 6 989,34 грн., 2021 - 6 989,34 грн., 2020 - 6 989,34 грн., 2019 - 989,34 грн.
Відповідач проти вірності здійснених позивачем арифметичних розрахунків заперечень суду не надав. 
Як вбачається з матеріалів справи на запит Степненської сільської ради Головне управління ДПС у Запорізькій області надало податкові декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2019 – 2025 роки, в яких податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю платником податків обчислені самостійно:
- Як вбачається з розділу ІІ. Розрахунок суми орендної плати Податкової декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2025 рік, НГО на одиницю площі земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083 (рядок 5), зазначено  5 380,14 грн./га (стовпчик 15), а річна сума орендної плати зазначено 6 234,40 грн. (стовпчик 18).
- Як вбачається з розділу ІІ. Розрахунок суми орендної плати Податкової декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2024 рік, НГО на одиницю площі земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083 (рядок 5), зазначено  4 803,70 грн./га (стовпчик 15), а річна сума орендної плати зазначено 5 566,43 грн. (стовпчик 18).
- Як вбачається з розділу ІІ. Розрахунок суми орендної плати Податкової декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2023 рік, НГО на одиницю площі земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083 (рядок 5), зазначено  4 570,60 грн./га (стовпчик 15), а річна сума орендної плати зазначено 5 296,32 грн. (стовпчик 18).
- Як вбачається з розділу ІІ. Розрахунок суми орендної плати Податкової декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2022 рік, НГО на одиницю площі земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083 (рядок 5), зазначено  4 570,60 грн./га (стовпчик 10), а річна сума орендної плати зазначено 5 296,32 грн. (стовпчик 12).
- Як вбачається з розділу ІІ. Розрахунок суми орендної плати Податкової декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2021 рік, НГО на одиницю площі земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083 (рядок 5), зазначено  4 570,60 грн./га (стовпчик 10), а річна сума орендної плати зазначено 5 296,32 грн. (стовпчик 12).
- Як вбачається з розділу ІІ. Розрахунок суми орендної плати Податкової декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2020 рік № 2, НГО на одиницю площі земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083 (рядок 5), зазначено  4 570,60 грн./га (стовпчик 10), а річна сума орендної плати зазначено 5 296,32 грн. (стовпчик 12).
- Як вбачається з розділу ІІ. Розрахунок суми орендної плати Податкової декларації з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2019 рік уточнююча, НГО на одиницю площі земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083 (рядок 5), зазначено  4 570,60 грн./га (стовпчик 10), а річна сума орендної плати зазначено 5 296,32 грн. (стовпчик 12).
Таким чином ТОВ «Агрофірма «Нива» у Податкових деклараціях з плати за землю за 2019 – 2025 роки зазначало занижені значення: НГО на одиницю площі земельної ділянки (стовпчик 15 – 2023-2025 роки, стовпчик 10 – 2019-2022 роки) та річної суми орендної плати (стовпчик 18 – 2023-2025 роки, стовпчик 12 – 2019-2022 роки).
Відтак, ТОВ «Агрофірма «Нива» систематично сплачувало не у повному обсязі орендну плату за договором оренди земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083.
При цьому порушення орендарем умов договору оренди землі є істотним, враховуючи сплату орендної плати у розмірі лише 75,78% від належного (дійсного) розміру орендної плати, а також систематичність порушень орендарем обов`язків за договором оренди землі протягом тривалого строку.
Всього за твердженням позивача місцевий бюджет Степненської територіальної громади не отримав кошти плати за землю у вигляді орендної плати за земельну ділянку, к.н. 2322188600:04:001:1083 протягом 2019-2025 років у сумі 12236,52 грн., в т.ч. за 2019 р. – 1693,02 грн., 2020 р. – 1693,02 грн., 2021 р. – 1693,02 грн., 2022 р. – 1693,02 грн., 2023 р. – 1693,02 грн., 2024 р. – 1779,37 грн., 2025 р. – 1992,05 грн.,
За висновком позивача ТОВ «Агрофірма «Нива» не належним чином виковувало свої обов`язки за Договором оренди землі від 26.11.2018 зі змінами, внесеними Додатковою угодою від 13.12.2018, земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083. 
Згідно податкових декларацій з плати за землю ТОВ «Агрофірма «Нива» за 2019 – 2025 роки орендар після затвердження у 2018 році та введення в дію з 01.01.2019 загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення не сформував Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру, не зазначив нову нормативну грошову оцінку у Податковій декларації з плати на землю за 2019, не подав цей Витяг до органу податкової служби у 2019 році в порушення п. 286.2 статті 286 ПК України та не сплатив орендну плату за землю відповідно до нової нормативної грошової оцінки.
ТОВ «Агрофірма «Нива» сплачувало орендну плату, виходячи з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення у 1995 році – 953 грн. за  1 га (Степненська сільська рада, пасовища), з урахуванням коефіцієнта індексації 4,796 грн., зазначених у листі Міжрайонного управління у Запорізькому районі та  м. Запоріжжя ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області від 08.09.2017: 953 грн./га х 4,796 = 4 570,59 грн/га, у Податкових деклараціях відповідача за 2019 – 2023 роки зазначено – 4 570,60 грн/га, 4 570,59 грн/га х 9,6565 га = 44 135,90 грн. (пункт 2.3 Договору від 26.11.2018).
У подальшому ТОВ «Агрофірма «Нива» здійснювало у 2024 – 2025 роках індексацію нормативної грошової оцінки, виконаної у 1995 році: 2024 рік – 4 570,60 грн/га. х 1,051 = 4 803,70 грн./га (Податкова декларація за 2024 рік), 2025 рік –  4 803,70 грн/га. х 1,12 = 5 380,14 грн./га (Податкова декларація за 2025 рік).
Отже, на думку позивача, ТОВ «Агрофірма «Нива» при сплаті орендної плати за землю не враховувало загальнонаціональну (всеукраїнську) нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення, що підлягає застосуванню з 01.01.2019. З метою ухилення від сплати податків використовувало значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на час укладання Договору від 26.11.2018, яка з 01.01.2019 втратила чинність та не підлягала застосуванню. Індексацію величини нормативної грошової оцінки земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, шляхом формування протягом 2020-2025 років Витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру та зазначення отриманих величин в Податкових деклараціях з плати на землю за 2020-2025 роки або індексацію величини нормативної грошової оцінки земельної ділянки у 2019 році самостійно з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, визначених Держгеокадастром, що забезпечує той самий результат, ТОВ «Агрофірма «Нива» також не здійснювало.
З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з ТОВ «Агрофірма «Нива» на користь Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області 12 236 ,52 грн., несплаченої орендної плати за договором оренди земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, площею 9,6565 га.; розірвати договір оренди земельної ділянки, к.н. 2322188600:04:001:1083, площею 9,6565 га, (невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) – пасовища), від 26.11.2018, укладений між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та ТОВ «Агрофірма «Нива» (зі змінами, внесеними Додатковою угодою від 13.12.2018); зобов`язати ТОВ «Агрофірма «Нива» повернути земельну ділянку, к.н. 2322188600:04:001:1083, площею 9,6565 га, Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області
Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір. 
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно частини першої, другої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
За приписами статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до пп. 14.1.136 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ПК України).
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 ПК України).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ПК України).
Частиною першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до абзацу 7 частини другої статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Згідно статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.
За правилами частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до пункту «в» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Приписами статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно п.п. 10.1.1. п. 10.1 статті 10 ПК України податок на майно належать до місцевих податків.
Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 статті 14 ПК України плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (далі – орендна плата).
Згідно п. 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) затверджена Наказом Міністерства фінансів України 16.06.2015 № 560.
Згідно пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно п. 289.1. статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Таким чином, розмір орендної плати за землю визначається величиною нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
07.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 105 «Про проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» , якою вирішено провести у 2018 році загальнонаціональну (всеукраїнську) нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення, затверджено Порядок проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення (далі – Порядок), доручено Міністерству аграрної політики та продовольства, Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення до 31.08.2018.
Також постановою № 105 внесені зміни до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051: підпункт 8 пункту 22 після абзацу сьомого доповнено новим абзацом такого змісту: «Після проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та затвердження технічної документації із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення відповідно до Порядку проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 105, підставою для надання відомостей із Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки сільськогосподарського призначення (крім земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів) є виключно дані загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, які внесені до Державного земельного кадастру та не підлягають оновленню протягом строку, визначеного Законом України «Про оцінку земель».
Відтак, вперше після 1995 року оцінено всі землі сільськогосподарського призначення на території України (крім земель у межах населених пунктів). Всі дані про загальнонаціональну нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення зведено в єдиний масив та створено портал-дзеркало із можливістю онлайн-розрахунку нормативної грошової оцінки як по зареєстрованим у Державному земельному кадастрі земельним ділянкам, так і по несформованим об`єктам.
Таким чином, з 01.01.2019 відпала необхідність складання технічних документацій з оцінки по окремим земельним ділянкам сільськогосподарського призначення, які виготовлялись для визначення розмірів орендної плати, земельного податку, державного мита та інших обов`язкових платежів.
Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розроблена і затверджена рішенням органу місцевого самоврядування та відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру до затвердження технічної документації, діє протягом строку, визначеного частиною другою статті 18 Закону України «Про оцінку земель». Власник або землекористувач земельної ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності може замовити проведення нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки в порядку, передбаченому частиною другою статті 15 Закону України «Про оцінку земель». В іншому випадку для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності використовуються відомості про оцінку (п. 24 Порядку).
Отже, нормативна грошова оцінка яка розроблена і затверджена рішенням органу місцевого самоврядування та відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру до затвердження загальнонаціональної нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення діє протягом встановленого законом строку, а після – застосовується загальнонаціональна нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення. Можливість власника або землекористувача земель сільськогосподарського призначення замовити проведення нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки в порядку, передбаченому Законом України «Про оцінку земель», передбачена лише для земельних ділянок приватної власності.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації за формою згідно з додатком 3 до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого наказом Мінагрополітики від 23 травня 2017 р. № 262 (п. 24 Порядку).
03.11.2021 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1147 «Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок» (далі – Постанова № 1147), якою затверджено Методику нормативної грошової оцінки земельних ділянок (далі – Методика). 
Об`єктом нормативної грошової оцінки є земельні ділянки усіх категорій та форм власності в межах території територіальної громади (або її частини) (п. 1 Методики).
Пунктом 4 Постанови № 1147 установлено, що затверджена з урахуванням вимог пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України до набрання чинності Методикою, затвердженою згідно з пунктом 1 цієї постанови, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, технічна документація із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення (на відповідній території) є чинною до початку застосування рішення відповідного органу місцевого самоврядування про затвердження нової технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Форма Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затверджена законодавством, та надається згідно з додатком 17 до Методики.
Таким чином, державою здійснено, затверджено та введено в дію загальнонаціональну (всеукраїнську) нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення, та забезпечено оформлення та видача автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру Витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в межах всієї України.
Разом з тим суд враховує, що предметом спірного договору оренди від 26.11.2018 є невитребувана земельна частка (пай). 
Відповідно до приписів статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», нерозподілені земельні ділянки та невитребувані частки (паї) лише тимчасово передаються в оренду за рішенням відповідної ради до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. 
Згідно з частиною третьою статті 78 Земельного кодексу України та статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно виникають з моменту їх державної реєстрації. 
Позивачем не надано суду доказів державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку.
Так, судом встановлено, що Між ТОВ «Агрофірма «Нива» та Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області, дійсно укладено спірний договір оренди землі. Строк дії договору не закінчився, договір є чинним, а його положення обов`язкові для виконання. 
На даний час розпорядником спірної земельної ділянки є позивач - Степненська сільська рада Запорізького району Запорізької області.
Пунктом 2 вказаного Договору сторони визначили, що об`єктом оренди, є спірна земельна ділянка. Вказано, що в оренду передається спірна земельна ділянка, землі сільськогосподарського призначення, пасовища (невитребувані, земельні частки (паї).
Таким чином, спірна земельна ділянка, що є предметом оренди за своєю правовою природою є невитребуваною земельною часткою (паєм).
Доказів зворотного позивачем суду не надано. 
Відповідно до ст.5 ЗК 1992р. земля належала громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівничі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, в тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
До 01.01.2019р. районні державні адміністрації мали повноваження передавати в оренду нерозподілені земельні ділянки/невитребувані паї. Пізніше, були прийняті відповідні зміни в законодавстві і таке право отримали тільки виключно сільські, селищні, міські ради (ст.13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)»: «Передавати в оренду нерозподілені земельні ділянки/невитребувані паї мають право виключно сільські, селищні, міські ради, на території яких розташована така земля»).
Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.
До нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) відносяться: земельні частки (паї), на які громадяни, які мають право на земельну частку, не отримали сертифікатів чи іншим чином не заявили свої права на земельну частку; земельні частки, на які вже сертифікат отриманий, але власник сертифікату не розпорядився ним належним чином (не подана заява про виділення в натурі для передачі в оренду чи для сумісного обробітку); земельні частки, власники яких померли, їх спадкоємці не прийняли спадщини, а термін дії договору оренди закінчився чи договір не був укладений. Строк дії договору оренди нерозподіленої земельної ділянки/невитребуваного паю обмежується днем реєстрації державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
При цьому, такий договір оренди припиняється в день державної реєстрації права власності на земельну ділянку, будь-яких договорів (додаткових угод) про його припинення складати не потрібно. Державна реєстрація припинення права оренди проводиться без подання відповідної заяви заявниками одночасно з державною реєстрацією права власності на відповідну земельну ділянку. 
У відповідності до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні». 
До 2025 року громадянам надане право витребувати такі паї, тобто завершувати реалізацію свого права, яке виникло раніше. У разі невитребування потенційними власниками відповідного майна у встановлений законом строк (тобто до 01.01.2025р.) ці земельні частки (паї) перейдуть до комунальної власності після проходження процедури визнання майна безхазяйним. 
Наразі, термін оформлення невитребуваних земельних ділянок продовжено до 01.01.2028р. (Закон №3993-IX).
Отже, сільські, селищні, міські ради зможуть розпоряджатися такими земельними ділянками після визнання їх безхазяйними, проте можуть передавати в оренду, після закінчення дії попереднього договору оренди та до моменту витребування паю його власником.
За сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.10.2020 у справі № 923/965/19 та від 26.04.2023 у справі № 917/2031/19, невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних органів:
4.22 Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
4.23 Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. 
4.24 Складовою реформування земельних відносин, що триває в Україні, є роздержавлення земель, тобто передача останніх із державної та комунальної власності у приватну власність. Землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися з державної у приватну власність різними способами, які залежать від організаційно-правової форми сільськогосподарських підприємств, які виступають землекористувачами.
4.25 Положення щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема Указ Президента України від 08.08.1995 № 20/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
4.26 Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
4.27 Статтею 13 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
4.28 Отже, реалізація процедури паювання відповідної частини земель має своїм наслідком припинення права державної та комунальної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо земельних ділянок державної та комунальної власності.
4.29 Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства, можна дійти висновку, що нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.
4.30 У вказаному висновку колегія суддів Касаційного господарського суду звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, які було викладено у постанові від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, на які посилається і скаржник у касаційній скарзі.
Отже, спірна земельна ділянка, за своєю юридичною природою не відноситься до земель державної або комунальної власності. Нерозподілені частки (паї), можуть перейти до комунальної чи то державної власності, лише після проходження процедури визнання майна безхазяйним, але, не раніше 01.01.2028р.
Таким чином суд дійшов висновку, що позивач невірно визначив правовий статус спірної земельної ділянки. 
З огляду на викладене до спірних правовідносин не підлягають застосуванню імперативні норми податкового та земельного законодавства (зокрема статті 271 Податкового кодексу України та статей 5, 13 Закону України «Про оцінку земель»), які регламентують обов`язкове використання актуальної нормативної грошової оцінки для автоматичної зміни розміру орендної плати виключно за землі державної та комунальної власності.
Застосування аналогії закону (стаття 8 Цивільного кодексу України) для поширення на невитребувані паї режиму оренди комунальних земель, на чому наполягає позивач, є безпідставним, оскільки спірні правовідносини щодо порядку зміни ціни прямо врегульовані умовами чинного договору. 
Посилання позивача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22 є нерелевантним, оскільки  спір у цій справі стосувався порядку визначення розміру орендної плати за землі комунальної форми власності, а вказаний висновок - сформованих земельних ділянок комунальної власності, щодо яких діє імперативне законодавче регулювання бази оподаткування, на відміну від невитребуваних паїв, де превалює договірне регулювання. 
Щодо порядку визначення та зміни розміру орендної плати за договором суд зазначає, що  відповідно до статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними у визначенні умов договору, а укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Пунктами 2.3 та 4.2 договору оренди сторони погодили фіксований розмір нормативної грошової оцінки на дату його укладення та визначили річний розмір орендної плати на рівні 12 відсотків від цієї суми. 
Пунктом 4.6 договору встановлено договірний механізм: зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є лише підставою для перегляду сторонами розміру орендної плати.
Відповідно до частини першої статті 651 та статті 654 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін і вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється. 
Отже, запровадження з 01.01.2019 загальнонаціональної нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення не має наслідком автоматичної зміни розміру орендної плати за невитребуваний пай без підписання додаткової угоди. 
Матеріали справи не містять доказів ініціювання позивачем укладення додаткової угоди про зміну розміру орендної плати відповідно до вимог статті 654 Цивільного кодексу України. Односторонній ретроспективний перерахунок позивачем розміру орендної плати за минулі періоди на підставі витягів, сформованих у 2025– 2026 роках, не ґрунтується на законі та умовах договору та є безпідставним.
Оцінюючи податкову звітність відповідача та застосування позивачем доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки)суд зазначає, що подання орендарем податкових декларацій з плати за землю за єдиною затвердженою уніфікованою формою становить виконання публічно-правового податкового обов`язку. Оскільки податкове законодавство не передбачає окремої форми декларації для невитребуваних паїв, то використання відповідачем бланку, назва якого містить посилання на землі комунальної власності, не є цивільно-правовим волевиявленням. Таке звітування не змінює правового титулу земельної ділянки, не є правочином про зміну умов договору та не свідчить про суперечливу поведінку орендаря чи його недобросовісність у розумінні цивільного законодавства. 
З огляду на викладене суд констатує і відсутність підстав для розірвання договору спірного оренди на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України та пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, оскільки згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, положення пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підлягають застосуванню виключно у разі систематичної повної несплати орендної плати. У випадках часткової несплати (недоплати) спір підлягає вирішенню за загальним правилом частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, що вимагає встановлення факту істотного порушення договору.
На підтвердження належного виконання обов`язків по сплаті орендної плати за договором, відповідач надав суду Довідку про розмір щомісячно сплаченої орендної плати від 21.01.2026р., з якої вбачається, що при обрахунку орендної плати за спірним договором оренди, відповідач брав за основу фіксовану умовами договору суму нормативної грошової оцінки земельної ділянки та індексував її згідно встановленого чинним законодавством коефіцієнту. Отримання вказаних коштів, позивач також не заперечує. Отже, орендна плата сплачувалася відповідачем щомісячно та в розмірі визначеному умовами договору.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що відповідач безперервно та щомісячно сплачував орендну плату в розмірі, погодженому пунктом 4.2 договору, із самостійним застосуванням визначених законодавством коефіцієнтів індексації. Наявність майнового спору щодо методики розрахунку бази оподаткування за умови регулярного здійснення договірних платежів виключає кваліфікацію дій орендаря як ухилення від виконання зобов`язання та систематичної несплати.
Оцінюючи критерій істотності порушення у розумінні частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що істотним є порушення, внаслідок якого сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. 
Судом встановлено, що Позивач набув прав орендодавця в порядку правонаступництва в силу закону, не був стороною правочину під час його укладення і, відповідно, не формував власних очікувань щодо його економічного результату. 
Більше того, позивачем не виконано імперативних вимог статті 148-1 Земельного кодексу України щодо належного письмового повідомлення користувача земельної ділянки про перехід прав на неї із зазначенням нових платіжних реквізитів.
Отже, заявлена позивачем сума математичної різниці в нарахуваннях не утворює реальних збитків, які б свідчили про значну міру позбавлення органу місцевого самоврядування майнового блага у розумінні цивільного законодавства. 
Крім цього, сам позивач зазначає, що відповідачем сплачувалась орендна плата в розмірі 75,78% від належної на його думку суми орендних платежів, загальна сума недоплати з 2019 по 2025 роки складає незначну суму 12236,52 грн., що також не вказує на суттєвість та істотність порушення умов договору. 
Таким чином, за відсутності обов`язку орендаря здійснювати односторонній перерахунок ціни договору, факт порушення договірних зобов`язань відсутній, що виключає задоволення позову в частині стягнення боргу, розірвання договору та повернення земельної ділянки.
З огляду на викладене суд не вбачає правових підстав для задоволення жодної з позовних вимог.
Інші доводи Позивача судом відхиляються в силу викладеного. 
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на Позивача. 
Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити. 
Судові витрати покласти на Позивача. 

Повний текст рішення складено та підписано 14.05.2026р. 

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.