Справа № 489/9847/25 
Провадження № 2/489/639/26

РІШЕННЯ
Іменем України
07 травня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судового засідання БородіноюВ.Ю.,
за участі:
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:
В грудні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 040,00 грн. та понесених судових витрат.
Як на підставу позовних вимог вказано, що між сторонами 24.12.2024 був укладений кредитний договір (оферти) № 24.12.2024-100000103, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 4 000,00 грн. строком на 155 днів зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 1 % за один день користування кредитом, а також комісії. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 12 040,00 грн., яка складається з: 4 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 4 960,00 грн. – заборгованості по процентам, комісії за надання кредиту – 360,00 грн., додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 720,00 грн., 2 000,00 грн. – неустойки.
Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить стягнути з неї вказану заборгованість.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 10.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 
18.02.2026 на адресу суду від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» надійшло клопотання про витребування доказів, а саме просить суд витребувати у АТ «Ощадбанк» відомості про те, чи емітувалась на ім`я відповідача платіжна картка, за реквізитами якої було перераховано кредитні кошти. 
Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2026 витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» наступні відомості: інформацію чи емітувалась банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); інформацію про зарахування коштів на банківську картку № НОМЕР_1 в період з 23.12.2024 по 27.12.2024 у розмірі 4 000,00 грн. 
Витребувані відомості надійшли на адресу суду 22.04.2026.
Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилалась на те, що будь-яких договорів між нею та позивачем укладено не було, вказаний кредит було оформлено шляхом протиправних дій невідомих осіб, з приводу чого вона звернулась до правоохоронних органів. Також вказувала на те, що будь-яких грошових коштів від ТОВ «Споживчий центр» нею отримано не було, банківська картка, на реквізити якої було зараховано суму кредиту, їй не належить. 
Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
24.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 24.12.2024-100000103, невід`ємними частинами якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) від 24.12.2024 та заявка від 24.12.2024, які підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с.18-24).
Сторони уклали договір на наступних умовах: сума кредиту – 4 000,00 грн.; строк, на який надається кредит –155 днів з дати його надання; процентна ставка «Економ» – 0,5 % за один день користування кредитом; процентна ставка «Стандарт» – 1 % за один день користування кредитом.
У відповідності до п. 8 договору комісія за надання кредиту становить 9 % від суми кредиту та складає 360,00 грн.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 360,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів. 
Згідно п. 17 договору неустойка в розмірі 60,00 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від його суми. 
Факт отримання відповідачем кредитних коштів позивач підтверджує повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24.11.2025 за вих. № 135-2411 про зарахування 24.12.2024 грошових коштів в сумі 4 000,00 грн. на номер картки НОМЕР_1 (а.с. 12).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 24.12.2024-100000103 від 24.12.2024 заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 12 040,00 грн., яка складається з: 4 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 4 960,00 грн. – заборгованості по процентам, комісії за надання кредиту – 360,00 грн., додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 720,00 грн., 2 000,00 грн. – неустойки (а.с. 13).
В обґрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_1 посилається на те, що будь-яких договорів між нею та позивачем укладено не було, вказаний кредит було оформлено шляхом протиправних дій невідомих осіб, з приводу чого вона звернулась до правоохоронних органів. Також вказувала на те, що будь-яких грошових коштів від ТОВ «Споживчий центр» нею отримано не було, банківська картка, на реквізити якої було зараховано суму кредиту, їй не належить. 
У відповідності до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Підрозділом дізнання відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області зареєстровано кримінальне провадження № 12024153020000491 за заявою ОСОБА_1 про те, що 24.12.2024 невстановлена особа, використовуючи конфіденційну інформацію ОСОБА_1 , без її відома та згоди оформила онлайн-кредит у фінансовій установі «Швидко гроші» на суму 4 000,00 грн. (а.с. 40). 
Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 04.02.2026 на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_3 ; за період з 25.12.2024 по 26.21.2024 операції по вказаній картці не здійснювались (а.с. 46). 
Відповідно до довідки ТВБВ № 10014/0199 АТ «Ощадбанк» у ОСОБА_1 станом на 05.02.2026 відсутні відкриті поточні/депозитні рахунки на її ім`я (а.с. 47).
Згідно роздруківки з веб-порталу «Дія» та месенджерів відповідача ОСОБА_1 , на вказаний додаток та на її особистий номер телефону надходити багато чисельні повідомлення від різних кредитних установ про запити з метою видачі кредиту (а.с. 49-52). 
Як вбачається з повідомлення про ідентифікацію ОСОБА_1 , отриману з центрального вузла системи BankID НБУ, долученої позивачем до матеріалів справи, останню було ідентифіковано в зв`язку із наявністю у неї рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», в той час як кредитні кошти було зараховано за реквізитами платіжної картки, емітованої в АТ «Ощадбанк».
Відповідно до повідомлення АТ «Державний ощадний банк України» від 17.04.2026, наданого на запит суду, на ім`я ОСОБА_1 банківська картка № НОМЕР_1 – не відкривалась. При цьому грошові кошти у сумі 4 000,00 грн. 24.12.2024 за реквізитами вказаної картки було зараховано; отримувач – ОСОБА_2 , надавач платіжних послуг – Хмельницьке облас упраОщад м. Хмельн. 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається зі змісту кредитногодоговору № 24.12.2024-100000103 від 24.12.2024 ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалось надати позичальнику ОСОБА_1 кредит шляхом безготівкового перерахування грошової суми на банківський рахунок позичальника.
Згідно повідомлення повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24.11.2025 за вих. № 135-2411 24.12.2024 грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. були перераховані на номер картки НОМЕР_1 – яка, згідно повідомлення АТ «Державний ощадний банк України», була емітована на ім`я ОСОБА_2 . 
Відповідач ОСОБА_1 категорично заперечує факт отримання нею від позивача грошових коштів в сумі 4 000,00 грн. та наявність у неї платіжної картки № НОМЕР_1 , що підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами.
Враховуючи викладене, належних та неспростовних доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника ОСОБА_1 позивачем не надано. Долучені ним до матеріалів справи докази спростовують зарахування коштів на рахунок боржника (фактичного надання кредиту після укладення кредитного договору). 
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.
В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова ВС від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц). 
Всупереч вищезазначеного позивачем ТОВ «Споживчий центр» не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог. Відповідно позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості зі ОСОБА_1 є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача.
Керуючись статтями 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд –
вирішив:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, адреса: м. Київ, вул. Саксаганського,133-А;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 07.05.2026. 

Суддя Г.А. Микульшина