ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2227/26 Справа № 202/3939/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Недобитюк Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:        Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №202/3939/25 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» — Жовтонецького Віктора Миколайовича на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Недобитюк Н.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ «Ідея Банк» посилається на те, що 14 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 була укладена Угода № С-400-013287-20-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (кредитний договір).
Сторони погодили, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що оприлюднений на інтернет-сторінці АТ «Ідея Банк» за електронною адресою: www.ideabank.ua, та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він згодний.
Відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків – НОМЕР_2 ), операції за якими можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу.
Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 30000 грн.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. 
У свою чергу у порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 03 березня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 94851,67 грн., з яких: прострочений борг – 29934,96 грн., прострочені проценти – 64916,71 грн. 
У зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка утворилася станом на 03 березня 2025 року, у розмірі 94851,67 грн., з яких: прострочений борг – 29934,96 грн., прострочені проценти – 64916,71 грн., а також судовий збір у розмірі 3028 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» прострочений борг (тіло кредиту) у сумі 29934,96 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 955,63 грн. 

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник АТ «Ідея Банк» – Жовтонецький В.М. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення в частині відмови у стягненні прострочених відсотків у розмірі 64916,71 грн. є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у п.2.3 кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних.
Вважає, що надана до позову виписка з особового рахунку відповідача у сукупності з іншими зібраними доказами у справі, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту, його розмір, а також заборгованість по кредиту, яке заявлено позивачем до стягнення.
Виключно з метою повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин у справі, з метою уникнення сумнівів щодо обґрунтованості та правильності обчислення заборгованості відповідача за кредитним договором № С-400-013287-20-980 від 14 вересня 2020 року просить апеляційний суд долучити до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, виконаний станом на 03 березня 2025 року.
Зазначає, що суд першої інстанції не витребовував у позивача детальний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, хоча мав таку потребу, та безпідставно відмовив у стягненні відсотків.
Суд першої інстанції не врахував судову практику, не зобов`язав позивача надати більш детальний розрахунок заборгованості або відповідача здійснити і подати до суду контррозрахунок заборгованості за кредитним договором.
У зв`язку з чим просив заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року скасувати в частині відмови у стягненні прострочених відсотків у розмірі 64916,71 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення, про стягнення з відповідача прострочених відсотків у розмірі 64916,71 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Суд встановив, 14 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 була укладена Угода № С-400-013287-20-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.
Сторони погодили, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що оприлюднений на інтернет-сторінці АТ «Ідея Банк» за електронною адресою: www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він згідний.
Відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків – НОМЕР_2 ), операції за якими можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу.
Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних.
Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання Угоди, становить 30000 грн.
Відповідно до наданої позивачем інформації останній платіж/зарахування здійснений відповідачем 19 вересня 2024 року.
Згідно розрахунків позивача, сума боргу станом на 03 березня 2025 року становить 94851,67 грн., з яких прострочений борг – 29934,96 грн., прострочені проценти – 64916,71 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав обґрунтованого розрахунку нарахованих процентів за кредитним договором (порядку або алгоритму обчислення відсотків), а з наданої позивачем виписки по рахунку-клієнта неможливо встановити алгоритм нарахування процентів, процентну ставку, а також період, за який нараховані проценти.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включені до заяви позичальника чи містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов та їх погодження сторонами кредитного договору, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору.

З матеріалів справи вбачається, 14 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 була укладена Угода № С-400-013287-20-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.
Сторони погодили, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що оприлюднений на інтернет-сторінці АТ «Ідея Банк» за електронною адресою: www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він згодний.
У п.2.3 кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки № С-400-013287-20-980 від 14 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , в п.2.3 якої вказано процентну ставку у розмірі 24% річних, виписку по рахунку-клієнта – фізичної особи № 100000-2025/0304 розрахунковий період 04 липня 2016 року по 03 березня 2025 року, довідку-розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором № С-400-013287-20-980 від 14 вересня 2020 року станом на 03 березня 2025 року, як на підтвердження наявності прострочених процентів у сумі 64916 грн 71 коп. 

Колегія суддів звертає увагу, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша–третя статті 89 ЦПК України).

Зробивши висновок про недоведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав обґрунтованого розрахунку нарахованих процентів за кредитним договором (порядку або алгоритму обчислення відсотків), а з наданої позивачем виписки по рахунку-клієнта неможливо встановити алгоритм нарахування процентів, процентну ставку, а також період, за який нараховані проценти.

У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №296/7213/15 викладено висновок: «Суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».
У цій справі, маючи сумніви у визначенні дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанцій не зобов`язав позивача надати більш повний та детальний розрахунок.

В апеляційній скарзі позивач просив, з метою повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин у справі, з метою уникнення сумнівів щодо обґрунтованості та правильності обчислення заборгованості відповідача за кредитним договором № С-400-013287-20-980 від 14 вересня 2020 року, долучити до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, виконаний станом на 03 березня 2025 року.
Перевіривши наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором № С-400-013287-20-980 від 14 вересня 2020 року, колегія суддів встановила, що прострочені відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 64916 грн 71 коп. нараховані банком у відповідності до п.2.3 кредитного договору за відсотковою ставкою — 24% річних.

За таких обставин, позовні вимоги в частині заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 64916 грн 71 коп. є доведеними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, та зміну рішення суду, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № С-400-013287-20-980 від 14 вересня 2020 року, яка утворилася станом на 03 березня 2025 року, у розмірі 94851,67 грн., з яких: прострочений борг – 29934,96 грн., прострочені проценти – 64916,71 грн.

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» — Жовтонецького Віктора Миколайовича — задовольнити.
Заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року у цивільній справі №185/4343/25 - змінити, виклавши резолютивну частину у редакції:
«Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (ЄДРПОУ 19390819) заборгованість за кредитним договором № С-400-013287-20-980 від 14 вересня 2020 року, яка утворилася станом на 03 березня 2025 року, у розмірі 94851 (дев`яносто чотири тисячі вісімсот п`ятдесят одну) грн. 67 коп., з яких: прострочений борг – 29934,96 грн., прострочені проценти – 64916,71 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (ЄДРПОУ 19390819) судовий збір за звернення з позовом у розмірі 3028 грн. та за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 3108,56 грн.»
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Судді: