Справа № 2-276/10 
Провадження № 22-ц/4808/1089/26 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
секретаря   Панасюк В.О.,
з участю  представника ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ), Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 16 квітня 2026 року під головуванням судді Кардаш О.І. у м. Калуш,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заяву мотивував тим, що 29.12.2006 між банком КБ «Надра» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 22.03.2010 у цій справі позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №817/2006 від 29.12.2006 в сумі 130 586,22 грн.
Станом на сьогодні виконавчий лист за вказаним рішенням відсутній.
У справі №345/5603/13-ц ухвалою Калуського міськрайонного суду від 18.10.2013 у задоволенні заяви ПАТ «Надра» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання було відмовлено.
Представник ПАТ «КБ «Надра» 28.01.2014 повторно звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, однак, в судовому засіданні подав заяву про залишення вказаної заяви без розгляду. Як наслідок, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 28.01.2014 вказану заяву представника банку було залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 03.02.2014. Вказане свідчить про те, що дублікат виконавчого листа судом не видавався, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, вказаний строк судом не поновлювався.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13.10.2020 було здійснено заміну стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у цій справі.
Станом на день подачі вказаної заяви заявником виконавче провадження щодо нього не відкривалось. Оскільки, виконавчий лист відсутній, примусове виконання рішення суду є неможливим.
Отже, фактично заміна стягувача відбулася за відсутністю виконавчого документа, що виключає можливість подальшого примусового виконання рішення суду. Станом на момент розгляду справи заінтересованою особою ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не надано жодного належного доказу існування виконавчого документу, виданого на підставі рішення суду у цій справі.
На теперішній час строк пред`явлення виконавчого листа Калуського міськрайонного суду від 22.03.2010 до примусового виконання закінчився. Дублікат цього виконавчого документу не видавався та строк для його пред`явлення для примусового виконання не поновлювався, що підтверджується інформацією із Єдиного державного реєстру судових рішень та з сайту Судової влади України, у зв`язку з чим виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16 квітня 2026 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду.
Зазначає, що суд першої інстанції встановив факти, що у своїй сукупності об`єктивно свідчать про відсутність процесуальної можливості примусового виконання рішення суду.
Однак, попри встановлення цих фактів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.
Таким чином, суд фактично визнав неможливість виконання рішення, але відмовив у юридичному оформленні цього висновку в порядку ст. 432 ЦПК України.
Це свідчить про суперечність між встановленими судом обставинами справи,оцінкою доказів та остаточними висновками суду.
Апелянт вказує, що ухвала суду не містить належного мотивування, оскільки суд не пояснив, яким чином можливе виконання рішення за відсутності виконавчого листа, які правові наслідки має сплив строку пред`явлення до виконання та з яких підстав відхилено доводи заявника щодо неможливості його виконання.
Суд помилково вважав, що існування судового рішення автоматично означає можливість його примусового виконання навіть за відсутності виконавчого документа та спливу строку для його пред`явлення.
Суд першої інстанції неправильно звів застосування ст. 432 ЦПК України до припинення зобов`язання, не врахувавши інші юридичні підстави неможливості виконання, що є істотним порушенням норм процесуального права.
Суд не розглянув заяву про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, заяву про застосування строку.
Виконавчий лист у цій справі був виданий раніше на підставі рішення суду, однак на теперішній час відсутній, а у видачі його дубліката судом відмовлено.
Попри це, саме судове рішення продовжує формально існувати, а право вимоги використовується заінтересованою особою як чинне зобов`язання заявника.
Таким чином склалася ситуація за якої формальне існування вимоги поєднується з повною відсутністю передбаченого законом механізму її примусового виконання.
Рішення суду фактично використовується як наявний борг, що створює для заявника тривалий стан правової невизначеності, оскільки особа не може вважати спір остаточно врегульованим.
Саме тому застосування ст. 432 ЦПК України у цій справі є необхідним способом усунення юридичної невизначеності, забезпечення балансу прав сторін та приведення формального стану справи у відповідність до реальної неможливості примусового виконання рішення.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 та визнати виконавчий лист у цій справі таким, що не підлягає виконанню.
Представник ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що ОСОБА_1 не врахував, що у відповідності до ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
За обставин цієї справи заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2008 року жодним з боржників не погашена, рішення Калуського міськрайонного суду від 22 березня 2010 року залишається невиконаним, а обов`язок щодо його виконання не пов`язується із наявністю виконавчого провадження.
Висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, відповідають актуальній судовій практиці та ОСОБА_1 не спростовані. У зв`язку із чим оскаржувана ухвала скасуванню не підлягає.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Представник ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» адвокатка Гулієва С.А., яка приймала участь у справі в режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги заперечила, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представник Калуський ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» адвокатки Гулієвої С.А., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2010 року позов ВАТ «КБ «Надра» задоволено. Розірвано кредитний договір № 817/2006 укладений 29.12.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 ; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 817/2006 від 29.12.2008 року в сумі 130 586,22 грн. (а.с. 33-34).
У справі №345/5603/13-ц ухвалою Калуського міськрайонного суду від 18.10.2013 у задоволенні заяви ПАТ «Надра» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання було відмовлено (а.с.12-13).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 28.01.2014 у цій справі заяву представника позивача ПАТ «Надра» про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання по справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишено без розгляду за клопотанням представника позивача (а.с.16).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2020 року у цій справі замінено стягувача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у справі N 2-276/2010 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.17-18).
Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа про стягнення з заявника відсутні. В Єдиному реєстрі боржників інформація про наявність невиконаних виконавчих документів заявником відсутня (а.с.19).
ОСОБА_1 04 березня 2026 року звернувся до Калуського міськрайонного суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого у цивільній справі №2-276/2010 таким, що не підлягає виконанню .
Згідно з довідки, складеної керівником апарату Калуського міськрайонного суду від 06.03.2026 року вбачається, що справа №2-276/2010 була знищена (а.с. 32).
Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а, отже, принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не надано доказів того, що виконавчий лист було видано помилково або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або інших причин, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 березня 2010 року задоволено позов ВАТ «КБ «Надра». Розірвано кредитний договір № 817/2006 укладений 29.12.2006 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 ; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 817/2006 від 29.12.2008 року в сумі 130586,22 грн. (а.с. 33-34).
Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на те, що виконавчий лист у справі №2-276/10 відсутній, відсутнє відкрите виконавче провадження та стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Згідно інформації, наданої представником ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», який є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», заборгованість за кредитним договором № 817/2006 від 29 грудня 2008 року жодним з боржників не погашена, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2010 року залишається невиконаним (а.с.79).
З вищенаведеного вбачається, що відсутність виконавчого листа на виконанні, не свідчить про припинення зобов`язань боржника перед стягувачем.
За таких обставин, не заслуговують на увагу суду доводи апелянта про те, що виконавчий лист відсутній, відсутнє відкрите виконавче провадження та стягувачем було пропущено строк пред`явлення до виконання, адже дані твердження не свідчать про те, що ОСОБА_1 було виконано рішення Калуського міськрайонного суду за №2-276/2010.
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про добровільне чи примусове виконання заявником судового рішення у повному обсязі про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, а тому визнання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду першої інстанції від 22 березня 2010 року, таким, що не підлягає виконанню, фактично порушить принцип обов`язковості виконання рішення суду.
Доводи апелянта про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зводяться до того, що належним стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, проте ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не позбавлений у встановленому ЦПК України порядку заявляти клопотання про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Тому, сам факт пропуску такого строку не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Тому також є необґрунтованими доводи апелянта про те, що суд помилково вказав про те, що існування судового рішення автоматично означає можливість його примусового виконання навіть за відсутності виконавчого документа та спливу строку для його пред`явлення. Відповідно до вимог чинного процесуального законодавства судове рішення, яке вступило в законну силу підлягає виконанню на території України, а у певних випадках і поза її межами, повинно бути виконаним (ст. 18 ЦПК України).
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 16 квітня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 10 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           О.О.Томин