Справа №577/6087/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Рідзевська І. О.	
Номер провадження 33/816/126/26 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

07 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 577/6087/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2024, якою 

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, 

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді частині застосування до нього 15 діб адміністративного арешту та ухвалити нову постанову, застосувавши до нього стягнення у виді штрафу, оскільки в постанові судді відсутнє обґрунтування накладення саме вказаного стягнення, свою провину він визнає, щиро розкаюється, застосування адміністративного арешту не є пропорційним скоєному правопорушенню, є надмірним заходом впливу і матиме негативний вплив на його сімейне становище та виконання трудових обов`язків. Також просив поновити строк апеляційного оскарження постанови судді.
Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2024 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді 15 діб арешту з позбавленням права керування т/з на строк 10 років без конфіскації т/з. На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП, до стягнення, призначеного вказаною постановою, приєднано невідбуту частину стягнення за постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2024 у виді позбавлення права керування т/з на строк 19 років 10 місяців 27 днів і остаточно застосовано до ОСОБА_4 стягнення у виді 15 діб арешту з позбавленням права керування т/з на строк 29 років 09 місяців 14 днів без конфіскації т/з. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.
Згідно постанови судді, 03.11.2024 о 12:27 по вул. Вирівській в м. Конотоп ОСОБА_4 керував т/з ВАЗ 21099, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (почервоніння очей, звужені зіниці очей, млява мова, нестійка хода). Від проходження огляду у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога в Конотопській ЦРЛ відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Будучи повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань від нього до суду апеляційної інстанції не надходило, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у його відсутність, оскільки це не суперечить вимогам ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).
Враховуючи, що ОСОБА_4 не був присутній під час ухвалення суддею суду першої інстанції рішення, копію постанови отримав 26.11.2024, а апеляційну скаргу подав вже 28.11.2024, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 165284 від 03.11.2024, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 керував т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився, правопорушення вчинив будучи двічі протягом року підданим адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується, крім протоколу, наявними у справі доказами, а саме:
- відеозаписами події правопорушення із спеціальних технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини зупинки т/з, встановлення особи водія – ОСОБА_4 , виявлення у останнього під час спілкування ознак наркотичного сп`яніння і висунута поліцейськими вимога про необхідність проходження ОСОБА_4 огляду в закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом, а також відмова ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп`яніння (а. с. 8);
- постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2024 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, згідно якої ОСОБА_4 тричі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, останній раз за постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.07.2024 за ч. 3 ст. 130 і ч. 5 ст. 126 КУпАП (а. с. 5-6).
Оцінюючи наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цьому доказу.
Диспозиція ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі поліцейського та у постанові судді присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Так, у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.
Згідно визначеної процедури огляд водія на стан наркотичного сп`яніння, проводиться у закладі охорони здоров`я, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Тобто, у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в розділі I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 розділу ІІ Інструкції). При цьому згідно п. 7, 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Відеозаписи події правопорушення є об`єктивним доказом у справі і не залежать від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних обставин, а засвідчують, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських щодо забезпечення можливості проходження ОСОБА_4 огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, а із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , а той факт, що зафіксовані на них події за участю останнього мали місце у реальності та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється.
Цей відеозапис розкриває повну картину події, яка відбулась 03.11.2024 о 12:27 по вул. Вирівській в м. Конотопі за участю ОСОБА_4 , і містить усі суттєві обставини, що підлягають з`ясуванню і встановленню під час розгляду справи в суді (ст. 280 КУпАП), зокрема: 1) факт керування особою т/з; 2) вимога поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку – у закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом; 3) відмова особи, яка керувала т/з, від проходження огляду на стан сп`яніння; 4) накладення на особу, яка керувала т/з, адміністративних стягнень за ст. 130 КУпАП двічі протягом року. 
Свідоме, неодноразове недотримання ОСОБА_4 вимог ПДР (ігнорування висунутої поліцейським вимоги) й призвело до складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП, який містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до його змісту (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) – відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно установленого порядку огляду на стан сп`яніння, будучи двічі протягом року підданою адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, конкретний пункт ПДР – 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за невиконання водієм певного обов`язку ПДР – ч. 3 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні цього протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_4 як учасника дорожнього руху.
Необхідно зауважити, що саме Правила дорожнього руху України відповідно ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3). 
Так, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність т/з; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану т/з, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4 ПДР), тому вимога поліцейських до ОСОБА_4 про зупинку т/з і проходження огляду на стан сп`яніння у передбачений законом спосіб відповідає легітимній меті та завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а застосування уповноваженими на те посадовими особами Національної поліції заходів адміністративного впливу провадилось в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).
Вищенаведене підтверджує не лише факт перебування ОСОБА_4 із ознаками наркотичного сп`яніння під час керування т/з, будучи двічі протягом року підданим адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає імперативним вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.5 ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про суворість накладеного на нього стягнення у виді адміністративного арешту, то апеляційний суд вважає їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП).
Адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до 15 діб та призначається районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею); не може застосовуватись до вагітних жінок, жінок, що мають дітей віком до дванадцяти років, до осіб, які не досягли вісімнадцяти років, до осіб з інвалідністю першої і другої груп (ст. 32 КУпАП).
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України (ч. 1 ст. 33 КУпАП), а санкцією ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 10 років та з конфіскацією т/з, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк 15 діб з позбавленням права керування т/з на строк 10 років та з конфіскацією т/з, який є у приватній власності порушника, і на інших осіб – накладення штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією т/з, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк 15 діб з конфіскацією т/з, який є у приватній власності порушника.
З огляду на ці положення законодавства України про адміністративні правопорушення при визначенні виду і розміру адміністративного стягнення суддя має враховувати не тільки межі адміністративної відповідальності, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КУпАП, а й норми Загальних положень цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система адміністративних стягнень, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з накладенням стягнення, що можуть вплинути на вибір (обрання) суддею певних його виду і розміру.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у адміністративному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного адміністративного стягнення тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».
При визначенні справедливості і співмірності накладеного на ОСОБА_4 стягнення у виді адміністративного арешту апеляційний суд також дотримується і автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, тому доводи апеляційної скарги останнього про те, що він визнає свою провину, щиро розкаюється задоволенню не підлягають та є голослівними, а застосування адміністративного арешту навпаки є пропорційним заходом впливу і не матиме негативний вплив на ОСОБА_4 , оскільки він систематично грубо порушує ПДР, раніше на нього вже накладалось таке стягнення як адміністративний арешт, що не вплинуло позитивно на протиправну поведінку ОСОБА_4 . 
У даному випадку, накладене на ОСОБА_4 адміністративне стягнення відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам справи, серйозності вчиненого правопорушення. Це стягнення не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою правового забезпечення завдань КУпАП, – воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності та взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2024.
Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15.11.2024 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов