ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 369/1872/18
провадження № 61-3296св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області,
відповідачі: Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, правонаступником якої є Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області (не було ухвали про заміну), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Гайдаш Олександр Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У лютому 2018 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду з позовом до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
2. На обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що під час перевірки законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Києво-Святошинського району Київської області було встановлено, що рішенням Віто-Поштової сільської ради від 30 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» затверджений проект землеустрою та відведено у приватну власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.
3. Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року 
№ 01-01/9 спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її заплаві в межах Віто-Поштової сільської ради.
4. Згідно з викопіюванням з Генерального плану села Віта-Поштова спірна земельна ділянка знаходиться в межах Віто-Поштової сільської ради та накладається на 25-метрову прибережну смугу річки Сіверка.
5. За інформацією Центральної геофізичної обсерваторії від 09 листопада 2017 року № 17-08/2250 річка Сіверка має статус природного водотоку, є лівою притокою річки Віта. Загальна площа водозбору річки Віта з урахуванням притоки Сіверка складає 238 кв. м. Згідно з класифікацією річок України річка Віта та її притока Сіверка належать до малих річок, прибережні захисні смуги яких становлять 25 метрів.
6. Шляхом моніторингу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2018 року № 928 право власності на спірну земельну ділянку набула 
ОСОБА_2 .
7. Прокурор зазначав, що Віто-Поштова сільська рада незаконно відвела у приватну власність спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки вона відноситься до земель водного фонду і знаходиться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта загальнодержавного значення - річки Сіверки, тому оспорюване рішення прийнято з порушенням вимог закону.
8. Крім того, спірна земельна ділянка вибула з володіння держави безкоштовно, в порядку безоплатної приватизації, а тому відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України ці землі можуть за будь-яких обставин бути витребувані від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ними.
9. Посилався на те, що прокуратурі стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів територіальної громади лише у грудні 2017 року - січні 2018 року, а тому вважав поважними причини пропуску позовної давності.
10. З огляду на наведене та ураховуючи уточнення позовних вимог, прокурор просив:
- визнати недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 липня 
2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд», яким затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий № 3222481201:01:010:0091, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 ;
- витребувати на користь територіальної громади села Віта-Поштова 
Києво-Святошинського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_2 зазначену земельну ділянку.
Основний зміст та мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій 
11. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова 
Києво-Святошинського району Київської області відмовлено.
12. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурор не надав належних доказів того, що спірна земельна ділянка на момент її передачі у приватну власність належала до земель водного фонду. Крім того, зазначено про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість застосуванню підлягають положення статті 391 цього кодексу та частини другої статті 152 Земельного кодексу України.
13. Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області задоволено.
14. Визнано поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з позовом та поновити його, захистивши право.
15. Визнано недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради 21 сесії 5 скликання від 30 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд», яким затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий № 3222481201:01:010:0091 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 .
16. Витребувано на користь територіальної громади села Віта-Поштова 
Києво-Святошинського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий № 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га, яка розташована на 
АДРЕСА_1 .
17. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
18. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув заяву позивача про зміну предмета позову, не урахував принцип jura novit curia («суд знає закони») та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову з посиланням на відсутність доказів належності спірної земельної ділянки станом на момент передачі її у приватну власність до земель водного фонду. Зауважено, що судом без будь-яких обґрунтувань не прийнято до уваги та не надано правову оцінку інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем, згідно з якими спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме, 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка, доказів на спростування якого не надано.
19. Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
20. Скасовуючи судове рішення апеляційного суду і направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд виходив із того, що апеляційний суд установив належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду лише на підставі відомостей Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року без перевірки інших доказів і обставин належності цієї земельної ділянки до категорії таких земель станом на час її передачі у власність (липень 2009 року). 
21. Крім того, апеляційний суд не врахував, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду, а тому безпідставно поновив прокурору строк позовної давності та задовольнив позов шляхом витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, що відповідає змісту віндикаційного позову.
22. У частині врахування заяви прокурора про зміну предмета позову Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про необхідність її прийняття, зазначивши, що у такій заяві позивач змінив лише норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, тоді як обставини, якими прокурор обґрунтовував позовні вимоги (ті самі підстави позову), не змінилися.
23. Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу прокурора, подану в інтересах територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, в інтересах якої діє прокурор, відмовлено.
24. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, урахувавши заяву прокурора про зміну предмета позову, вважав, що позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка станом на час передачі її у приватну власність відносилась до земель водного фонду і знаходилась в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту, з частковим її накладенням (площа такого накладення не доведена). Судом ураховано висновок експерта 
№ 3134/20-41 від 30 липня 2020 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, а також відсутність клопотань сторін про призначення у справі додаткової судової експертизи.
25. Постановою Верхового Суду від 06 листопада 2024 року касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
26. Скасовуючи судове рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд виходив із того, що висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову по суті заявлених позовних вимог є передчасними, оскільки вони зроблені на підставі доказу, який не містить чіткої інформації щодо предмета доказування, натомість іншим доказам, які наявні у матеріалах справи та стосуються предмета доказування, суд апеляційної інстанції належної оцінки не надав, як і не дослідив їх у сукупності. Зауважено, що зроблені за наслідками експертного дослідження висновки не дають чіткої відповіді на питання розташування земельної ділянки, експерт лише вказував на причини неможливості надати відповіді на питання, які були йому поставлені, тобто висновок не є категоричним. Натомість у матеріалах справи міститься надіслане КДП «Київгеоінформатика» викопіювання з топографічних матеріалів та викопіювання з генерального плану с. Віта-Поштова.
27. Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. 
28. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути у власність Віто-Поштової територіальної громади земельну ділянку кадастровий 
№ 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га, яка розташована на 
АДРЕСА_1 та була поділена на дві окремі земельні ділянки кадастровий № 3222481201:01:010:0180 та 
№ 3222481201:01:010:0181. 
29. У задоволенні позову про визнання недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд», яким затверджено проект землеустрою та відведено у приватну власність 
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий 
№ 3222481201:01:010:0091, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 відмовлено. 
30. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
31. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, не врахувавши подану прокурором заяву про зміну предмета позову, а також не надавши належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам. Апеляційний суд виснував, що картографічні матеріали Державного підприємства «Київгеоінформатика» є належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом накладення спірної земельної ділянки на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її поймі, що є підставою для повернення такої земельної ділянки у власність 
Віто-Поштової територіальної громади. Подальше вчинення відповідачем дій, пов`язаних з поділом спірної земельної ділянки на дві земельні ділянки з присвоєнням нових кадастрових номерів, не може свідчити про те, що між сторонами відсутній предмет спору. Повернення у цій справі земельної ділянки її власнику - державі, відповідає критерію законності: воно здійснюється в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Належним та ефективним способом захисту , що виключає необхідність у визнанні недійсним визнання недійсним рішення 
Віто-Поштової сільської ради від 30 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд».
Узагальнені доводи касаційної скарги
32. 11 березня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат 
Гайдаш О. В., засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2026 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
33. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 та у постанові Верховного Суду 
від 21 вересня 2022 року у цій справі № 369/1872/18, (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
34. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом не було встановлено фактичне розташування спірної земельної ділянки відносно меж прибережної захисної смуги, шляхом встановлення координат поворотних точок та визначення фактичного просторового розташування земельної ділянки або її частини, а також того у якому саме розмірі відбулося накладення на прибережну захисну смугу, якщо таке накладення відбулося.
35. Заявниця акцентує увагу на тому, що згідно з висновками експертизи та іншими матеріалами справи відсутня належна геодезична інформація, необхідна для ідентифікації спірної земельної ділянки.
36. Вважає, що прокурор не довів яка саме частина земельної ділянки нібито накладається на землі водного фонду та у яких межах відбулося таке накладення. Лист КДП «Київгеоінформатика» не може бути достатнім доказом, а обставини можливого накладення повинні бути встановлені шляхом дослідження усіх доказів у їх сукупності та з урахуванням конкретного розміру можливого накладення. Повернення усієї земельної ділянки суперечить принципу пропорційності вручання у її право власності.
37. Посилається на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно не враховано, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення існувала вже інша фактична і кадастрова конфігурація об'єкта спору, яка вимагала окремого дослідження судом. Суд не встановив належним чином меж новоутворених земельних ділянок, не перевірив чи охоплює спір обидві з них, не з'ясував чи належить одна з них до земель водного фонду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
38. Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 369/1872/18, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
39. 26 березня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
40. Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
41. Відповідно до рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 липня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд» затверджено проект землеустрою та відведено в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий № 3222481201:01:010:0091, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на 
АДРЕСА_1 .
42. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2018 року № 928, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О. М., право власності на спірну земельну ділянку набула 
ОСОБА_2 .
43. За інформацією Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року № 01-01/9, спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду - на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її заплаві в межах Віто-Поштової сільської ради.
44. Згідно з інформацією Центральної геофізичної обсерваторії 
від 09 листопада 2017 року № 17-08/2250 річка Сіверка має статус природнього водотоку, є лівою притокою річки Віта. Загальна площа водозбору річки Віта з урахуванням притоки Сіверка складає 238 кв. м. Згідно з класифікацією річок України річка Віта та її притока Сіверка належать до малих річок, прибережні захисні смуги яких становлять 25 метрів.
45. Відповідно до висновку експерта від 30 липня 2020 року № 3134/20-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою визначити, чи знаходилась станом на 30 липня 2009 року земельна ділянка кадастровий № 3222481201:01:010:0091 в межах прибережної захисної смуги річки Сіверка, відповідно до умов, встановлених землевпорядною та містобудівною документацією, а також інших матеріалів, які наявні у судовій справі, не вбачається за можливе.
46. Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 10 січня 2018 року № 01-01/9 за картографічними матеріалами спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка.
47. Згідно з викопіюванням з генерального плану с. Віта-Поштова, що діяв станом на 30 липня 2009 року, земельна ділянка з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091 частково знаходиться в межах прибережної 25-метрової захисної смуги річки Сіверка та водойм в її поймі.
48. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га була поділена на дві окремі земельні ділянки за кадастровими номерами 3222481201:01:010:0180 та 3222481201:01:010:0181.
Позиція Верховного Суду
49. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
50. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
51. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
52. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
53. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
54. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження 
№ 14-144цс18, пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі 
№ 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19, підпункт 7.23) та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження 12-10гс22, підпункт 8.47)).
55. Статтями 13, 14, 19 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
56. Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
57. До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
58. Частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. 
59. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.
60. Законодавством України встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
61. Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.
62. Згідно з пунктом «ґ» частини четвертої статті 83 ЗК України землі водного фонду, що належать до земель комунальної власності, взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
63. Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
64. Відповідно до положень частини першої статті 60 ЗК України та частини першої статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
65. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 1, 88, 90 ВК України.
66. Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
67. Відповідно до положень статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів.
68. Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках неодноразово зазначала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14).
69. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням 
ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц). 
70. Суд апеляційної інстанції встановив, що спірна земельна ділянка згідно з відповідними картографічними матеріалами, сформованими Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика», викопіюванням з генерального плану села Віта-Поштова, що діяв станом на 30 липня 2009 року, накладається на землі водного фонду, а саме на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її поймі.
71. Зазначене також візуально підтверджується наявними у матеріалах справи знімками космічної та супутникової зйомки. 
72. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
73. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
74. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
75. У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
76. Суд апеляційної інстанції надав обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та з урахуванням балансу вірогідностей дійшов загалом мотивованого висновку про наявність підстав вважати, що передача спірної земельної ділянки у приватну власність була здійснена з порушенням вимог водного та земельного законодавства.
77. Колегія суддів зауважує, що судом апеляційної інстанції правильно враховано місцезнаходження спірної земельної ділянки, її правовий статус та підстави набуття права приватної власності на неї.
78. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачка посилалася на висновок експерта від 30 липня 2020 року № 3134/20-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, згідно з яким неможливо визначити відстань від урізу води (берегу) річки Сіверка в с. Віта-Поштова до меж земельної ділянки кадастровий 
№ 3222481201:01:010:0091.
79. Водночас, згідно з приписами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
80. Урахувавши, що зроблені за наслідками експертного дослідження висновки не дають чіткої відповіді на питання розташування земельної ділянки кадастровий № 3222481201:01:010:0091 в межах прибережної захисної смуги річки Сіверка в селі Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, на причини неможливості надати відповіді на питання, які були поставлені експерту, а наявні у матеріалах справи інші докази підтверджують накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду, суд апеляційної інстанції, виконавши вказівки суду касаційної інстанції, дійшов загалом обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для висновку про накладення спірної земельної ділянки на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Сіверка та водні об`єкти, які розташовані в її поймі.
81. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
82. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
83. Доводи касаційної скарги щодо відсутності належної геодезичної інформації, необхідної для ідентифікації спірної земельної ділянки, з урахуванням дій ОСОБА_2 щодо поділу земельної ділянки у процесі розгляду справи, а також відсутності наміру щодо призначення додаткової судової експертизи, не впливають на надану судом апеляційної інстанції правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності.
84. У цьому аспекті колегія суддів додатково звертає увагу на положення пункту 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, який діяв на час передачі земельної ділянки у власність, який передбачав, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.
85. Апеляційний суд надав оцінку пропорційності втручання у право мирного володіння спірним майном ОСОБА_2 , як кінцевого її набувача, та дійшов загалом обґрунтованого висновку щодо законності та пропорційності такого втручання.
86. У спорах щодо прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, недопущенні погіршення екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
87. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду 
від 22 вересня 2021 року у справі № 483/110/19, від 27 квітня 2022 року у справі № 483/301/20.
88. Колегія суддів погоджується, що повернення територіальній громаді незаконно відчуженої земельної ділянки, яка входить до водоохоронної зони, переслідує легітимну мету контролю за її використанням відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду.
89. Разом з тим, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, відповідачка не мала перешкод у доступі до законодавства та в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння територіальної громади з порушенням вимог закону.
90. У контексті доводів касаційної скарги щодо відсутності на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення спірної земельної ділянки кадастровий № 3222481201:01:010:0091, площею 0,25 га, у зв'язку з її поділом на дві окремі земельні ділянки, колегія суддів зауважує, що поділ відповідачкою спірної земельної ділянки під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій не спростовує висновків суду щодо незаконності її набуття у приватну власність. Більш того, з урахуванням наявних у Державному земельному кадастрі планів новоутворених земельних ділянок, ініційований ОСОБА_2 саме такий поділ спірної земельної ділянки підтверджує надані прокурором картографічні матеріали КДП «Київгеоінформатика» щодо меж накладення на прибережну захисну смугу.
91. Питання щодо виплати компенсації ОСОБА_2 не піднімає. Водночас, вона наділена правом вимагати від продавця земельної ділянки виплати компенсації. 
92. Відомості про наявність на спірних земельних ділянках будівель, споруд відсутні. 
93. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається в касаційному порядку, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
94. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказів, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
95. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
96. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
97. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Гайдаш О. В.,які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Гайдаш Олександр Володимирович,залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович