ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 "17" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/695/26	
Господарський суд Одеської області у складі головуючої судді Демченко Т.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/695/26
за позовом Комунальної установи „Одесреклама’’ Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, код ЄДРПОУ 25830211) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Сіті-ртм’’ (65031, и. Одеса, вул. Одеська, буд. 43-Г, код ЄДРПОУ 37678873)
про стягнення 500442,32 грн,
обставини справи:
26.02.2026 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява від Комунальної установи „Одесреклама’’ Одеської міської ради (далі – Комунальна установа), в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сіті-ртм’’ (далі – ТОВ „Сіті-ртм’’) пеню за неналежне виконання умов договору у сумі 500442,32 грн.
Обґрунтовуючи позовні Комунальна установа „Одесреклама" Одеської міської ради посилається на порушення відповідачем умов договору на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 14.07.2011 № 5-рд в частині своєчасної сплати відповідних послуг у зв`язку з чим нарахована пеня за період з 01.03.2024 по 31.12.2025. 
Господарський суд Одеської області ухвалою від 02.03.2026 позовну заяву Комунальної установи залишив без руху у зв`язку з необхідністю доплати судового збору.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 09.03.2026: прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/695/26; постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).
У встановлений судом строк відповідач не скористався наданим статтею 165 ГПК України правом та відзив на позовну заяву не подав, як і не надав жодних доказів у справі, тоді як суд вчинив передбачені процесуальними приписами дії з повідомлення відповідного учасника справи про її розгляд, а саме шляхом направлення ухвал в електронний кабінет відповідача, що підтверджується довідками про доставку.
З огляду на викладене відповідачу надано право бути обізнаним про прийняті у цій справі рішення та можливість реалізувати право на участь у судовому процесі у передбаченому процесуальним законом порядку.
Водночас відповідач у встановлений судом строк своїм процесуальним правом подання відзиву на позов не скористався, у зв`язку із чим суд вирішив справу за наявними матеріалами.
Щодо строку розгляду справи господарський суд зауважує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. 
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених ст.2,4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Отже, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.
установив:
Як вказує позивач, Комунальна установа відповідно до Статуту створена шляхом перетворення Комунального підприємства ,,Одесреклама’’ Одеської міської ради (КП ,,Одесреклама’’) відповідно до чинного законодавства України. 
З 11.05.2018 Комунальна установа є правонаступником прав та обов`язків КП ,,Одесреклама’’. 
У відповідності до п.1.5 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, затверджених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 434 від 22.04.2008 (із змінами і доповненнями, в редакції чинній на момент укладання спірного договору) (Правила № 434) КП ,,Одесреклама’’, створене для реалізації господарської компетенції органів місцевого самоврядування у сфері зовнішньої реклами, виконання інших завдань та функцій, визначених цими Правилами, іншими актами органів місцевого самоврядування та міського голови. 
Пункт 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, згідно якої, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування. 
Правилами розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №434 від 22.04.2008 (із змінами і доповненнями, в редакції чинній на момент укладання спірного договору) (далі – Правила №434, знаходяться у загальному доступі на сайті Одеської міської ради), які є обов`язковими до виконання на території м. Одеси.
У відповідності до п.1.5 Правил №434, КУ «Одесреклама», створена для реалізації господарської компетенції органів місцевого самоврядування у сфері зовнішньої реклами, виконання інших завдань та функцій, визначених цими Правилами, іншими актами органів місцевого самоврядування та міського голови. Комунальна установа «Одесреклама» Одеської міської ради є уповноваженою особою власника місць розміщення рекламних засобів комунальної власності територіальної громади м. Одеси у сфері укладання договорів на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів. 
Чинною редакцією п.4.1 Правил № 434 передбачено, що КУ «Одесреклама» на виконання своїх завдань і функцій, зокрема, забезпечує повноту надходжень до бюджету міста Одеси плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Одеси; укладає договори з розповсюджувачами зовнішньої реклами на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів у випадках, передбачених цими Правилами. Статутом КУ «Одесреклама» передбачено, що основною метою установи є задоволення міських, суспільних потреб шляхом реалізації господарської компетенції органів місцевого самоврядування в галузі формування сучасного міського дизайну, у тому числі у сфері зовнішньої реклами. 
У відповідності до п.2.2 Статуту КУ «Одесреклама» завданнями установи є, зокрема: забезпечення економічно ефективного використання місць, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, для розміщення засобів зовнішньої реклами, а також повноти надходжень до бюджету міста плати за користування вказаними місцями (пп.2.2.1); укладання договорів з розповсюджувачами зовнішньої реклами на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, для внесення плати суб`єктами господарювання за вказаними договорами відповідно до визначеного порядку (пп.2.2.6). 
ТОВ ,,Сіті-ртм’’ є розповсюджувачем зовнішньої реклами, з яким КП «Одесреклама» уклало договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 14.07.2011 № 5-рд.
У відповідності до розділу 2 договору Підприємство надає Користувачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організацій Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам. 
Місця для розташування рекламних засобів та розрахунок плати за їх використання визначаються у відповідних додатках до цього договору. Користувач використовує надані йому місця виключно за цільовим призначенням з дня укладання сторонами цього договору та відповідного додатку до нього, сплачує вартість користування цими місцями в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
У відповідності до пп.4.2.4 договору Користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за цим договором. 
Відповідно до п.п.5.1 та 5.2 договору плата за цим договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених Виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього договору. Користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому договорі. 
У відповідності до п.5.3 договору у випадках розповсюдження Користувачем на місцях, визначених цим договором, протягом місяця, за який вноситься плата, соціальної реклами та/або інформації соціальної спрямованості, плата за користування таким місцем не нараховується. 
В подальшому, як зазначає позивач, до договору сторони вносили зміни, які оформлені додатками та додатковими угодами:
- додатком №31 від 20.05.2020 до договору сторони узгодили Перелік рекламних засобів, їх кількість та місця розташування та Бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів та відповідно до бухгалтерського розрахунку розмір щомісячної плати за тимчасове користування складає 138 791,50 грн;
- додатком №32 від 01.11.2023 до договору сторони узгодили Перелік рекламних засобів, їх кількість та місця розташування та Бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів та відповідно до бухгалтерського розрахунку розмір щомісячної плати за тимчасове користування складає 137 201,04грн.
Згідно з п.6.2 договору у випадку прострочення платежів, передбачених п.п.5.1., 5.2 цього договору, Користувач сплачує на користь Підприємства пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки Національного банку України. 
За умовами п.6.4 договору нарахування штрафних санкцій та пені не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано. 
Згідно з п.6.5 договору, позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених пп.5.1,6.1 договору, встановлюється строком в 4 роки.
Договір набуває чинності з моменту його укладання (п.8.1 Договору).
Договір укладений з 14.07.2011 по 13.07.2016; продовжено з 14.07.2016 по 03.01.2019; продовжено з 04.01.2019 по 28.08.2025 (п.8.3 Договору).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.09.2024 у справі №916/1460/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2025: позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ ,,Сіті-ртм’’ на користь Комунальної установи основний борг в сумі 2263741,99 грн, пеню в сумі 113184,00 грн та судовий збір в розмірі 40746,98 грн; в іншій частині позову відмовлено. 
Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання ТОВ ,,Сіті-ртм’’ прийнятих на себе зобов`язань за договором від 14.07.2011 № 5-рд, що зумовлює правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості та штрафних санкцій, при цьому суд першої інстанції врахував наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені. 
24.02.2025 на виконання названого рішення видано відповідний наказ.
За посиланнями позивача у тексті позовної заяви кошти, стягнуті за рішення суду у справі №916/1460/24, сплачені ТОВ ,,Сіті-ртм’’.
Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Важливе значення для розгляду цієї справи має період, за який вже було стягнуто пеню з ТОВ ,,Сіті-ртм’’ на користь Комунальної установи рішенням Господарського суду Одеської області від 24.09.2024 у справі №916/1460/24 та який тривав з 01.02.2022 по 29.02.2024.
Як убачається з витягу інформації про надходження коштів від ТОВ ,,Сіті-ртм’’ за даними Державної казначейської служби України, сформованого Департаментом фінансів Одеської міської ради за допомогою системи дистанційного обслуговування, відповідачем за договором сплачено: 06.03.2024 (за лютий 2024 р.) - 30000,00 грн; 29.03.2024 (за березень 2024 р.) - 52920,00 грн; 30.04.2024 (за квітень 2024 р.) – 30213,20 грн; 31.05.2024 (за травень 2024 р.) – 45358,00 грн; 26.06.2024 (за червень 2024 р.) – 42363,12 грн; 31.07.2024 (за липень 2024 р.) – 16676,21 грн; 18.09.2024 (за серпень 2024 р.) – 180000,00 грн; 27.09.2024 (за серпень 2024 р.) – 900662,99 грн; 30.09.2024 (за вересень 2024 р.) – 610000,00 грн; 16.10.2024 (за вересень 2024 р.) – 93444,44 грн; 23.10.2024 (за вересень 2024 р.) – 111749,79 грн; 28.10.2024 (за жовтень 2024 р.) – 2926,44 грн; 12.11.2024 (за жовтень 2024 р.) – 25000,00 грн; 18.11.2024 (за жовтень 2024 р.) – 25000,00 грн; 29.11.2024 (за листопад 2024 р.) – 100904,71 грн; 27.12.2024 (за листопад 2024 р.) – 93400,98 грн; 30.12.2024 ( за грудень 2024 р.) – 48537,49 грн; 24.012025 (за грудень 2024 р.) – 88998,19 грн; 04.02.2025 (за січень 2025 р.) – 52918,63 грн; 28.02.2025 (за лютий 2025 р.) – 90292,28 грн; 28.03.2025 (за березень 2025 р.) – 92733,43 грн; 31.03.2025 ( за березень 2025 р.) – 163590,00 грн; 25.04.2025 (за березень 2025 р.) – 94924,04 грн; 432518,23 грн ( за квітень 2025 р.) – 432518,23 грн; 09.05.2025 (за квітень 2025 р.) – 170723,28 грн; 28.05.2025 (за травень 2025 р.) – 95715,52 грн; 23.05.2025 (оплата пені) – (мінус) 15029,16 грн; 29.07.2025 (за липень 2025 р.) – 124429,64 грн; 29.12.2025 (за грудень 2025 р.) – 100000,00 грн.
Посилаючись на те, що ТОВ ,,Сіті-ртм’’ несвоєчасно сплачувало плату за договором, внаслідок чого виник борг по пені за період з 01.03.2024 по 31.12.2025, Комунальна установа звернулась з цим позовом до господарського суду.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, укладений між сторонами по справі договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів № 2-рд від 14.07.2011 р. є підставою для виникнення у сторін договору зобов`язань відповідно до ст. 11, 202, 509 ЦК України та згідно з ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
За змістом ст.902 Цивільного кодексу України визначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням норм Господарського процесуального кодексу України щодо достовірності, належності та вірогідності доказів, суд вважає доведеною обставину забезпечення позивачем відповідачу можливості тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів у спірний період.
В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Так, п.5.2 договору сторони передбачили, що користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів на банківський рахунок підприємства. 
Згідно з приписів ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, користування відповідачем місцями для розміщення рекламних засобів є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вартість такого користування відповідно до умов договору та чинного законодавства у встановлений строк, а саме не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів на банківський рахунок підприємства.
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.
При цьому слід зазначити, що чинним законодавством передбачено відповідальність замовника за невиконання обов`язку щодо оплати вартості поставлених товарів. 
Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. 
В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно з положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В п.6.2 договору сторони погодили, що у випадку прострочення платежів, передбачених п.5.1,5.2 цього договору, користувач сплачує на користь підприємства пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.
При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
За приписами ч.1 ст.624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
В п.6.4,6.5 договору сторони передбачили, що нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано. Позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених п.п. 5.1, 6.1 договору, встановлюється строком в 4 роки.
Стаття 1 Закону України ,,Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань’’ передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Стаття 3 Закону України ,,Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань’’ визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України ,,Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань’’.
Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 14.07.2011 № 5-рд щодо здійснення оплати вартості користування місцями для розміщення рекламних засобів, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню. 
Перевіривши арифметичну та методологічну правильність здійсненого позивачем розрахунку пені в сумі 500442,32 грн, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено правильно. 
Між тим, стягнення пені у заявленій позивачем сумі унеможливлюється наступним.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати в т.ч. ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Приймаючи до уваги наведене, те, що Комунальною установою не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, те, що ТОВ ,,Сіті-ртм’’ хоча й не своєчасно, проте сплачено обумовлену Договором плату за користування місцями, які перебувають у комунальній власності міста, для розташування рекламних засобів, те, що розмір нарахованої пені являється значним, те, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, господарський суд, з урахуванням майнових інтересів обох сторін, зменшує заявлену позивачем до стягнення пеню з 500442,32 грн до 250221,16 грн, тому позовна вимога про її стягнення підлягає частковому задоволенню.
За правилами п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а часткове задоволення судом позову зумовлено виключно зменшенням судом пені за правилами ст.551 ЦК України, судовий збір, сплачений позивачем, слід повністю покласти на відповідача згідно з ч.9 ст.129 ГПК України.
Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України „Про судовий збір” за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ст.7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2026 рік” …прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2026 року складає 3328,00 грн…
Згідно ч.3 ст.4 Закону України „Про судовий збір” при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України ,,Про судовий збір” сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Як встановлено судом, при подачі позовної заяви, яка містить вимогу майнового характеру, через підсистему ,,Електронний суд” позивач не скористався наданим йому правом пониження відповідного розміру ставки судового збору, сплативши судовий збір у сумі 7987,20 грн, натомість мав би сплатити 6005,31 грн.
З огляду на зазначене, господарський суд повідомляє позивача, що він має право клопотати про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 1981,89 грн.
Керуючись ст. 129, 145, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ухвалив:
Позовну заяву Комунальної установи „Одесреклама’’ Одеської міської ради – задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Сіті-ртм’’ (65031, и. Одеса, вул. Одеська, буд. 43-Г, код ЄДРПОУ 37678873) на користь Комунальної установи „Одесреклама’’ Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, код ЄДРПОУ 25830211) 250221/двісті пятдесят тисяч двісті двадцять одну/грн 16 коп. пені, 6005/шість тисяч п`ять/грн 31 коп. судового збору.
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 17 червня 2026 року. 

Суддя Т.І. Демченко