ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8354/24  Номер провадження 22-ц/814/172/26	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Карпушина Г.Л., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Хворост Дарії Михайлівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі судового наказу Полтавського районного суду Полтавської області №545/4697/24 від 30.10.2024 року з 1/4 до 1/8 частини.
В обгрунтування позову вказував, що судовим наказом Київського районного суду м.Полтави від 30.10.2024 року по справі №545/4697/24 стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 24.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Проте, за час стягнення аліментів в нього змінився матеріальний стан. На даний час на його утриманні знаходиться дитина від другого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_5 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Він є єдиним годувальником в сім`ї. 
Вважає, що його матеріальний стан змінився, в зв`язку з чим просить суд зменшити розмір аліментів.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2025 року позов задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі судового наказу Полтавського районного суду Полтавської області №545/4697/24 від 30.10.2024 з 1/4 до 1/6 частини.
Ухвалено з дня набрання законної сили рішенням суду стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 - адвокат Хворост Д.М., просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції помилково вважав встановленими обставини, що на утриманні позивача перебуває малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його дружина ОСОБА_5 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. 
Вказувала, що народження другої дитини не є безумовною підставою для висновку про погіршення майнового стану позивача та зменшення раніше присудженого розміру аліментів на іншу дитину.
Суд першої інстанції вважав безумовною підставою для зменшення розміру аліментів лише той факт, що у позивача змінився сімейний стан. Жодних доказів які б вказували на зміну його матеріального стану позивачем не надано.
Вважає, що суд неправильно застосував норми ч.1 ст.192 СК України та не врахував висновки, викладені у постановах ВС.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30.10.2024 року суддею Полтавського районного суду Полтавської області Зуб Т.О. видано судовий наказ по справі №545/4697/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 24.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, судом встановлено, що на даний момент ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.12.2022 року народження, актовий запис №501.
Від даного шлюбу позивач має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.07.2024 року, актовий запис №392.
Також судом встановлено, що на даний час на утриманні позивача перебуває малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його дружина ОСОБА_5 , яка на даний час не працює, так як перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивачем доведено, що при винесенні судового наказу 30.10.2024 Полтавський районний суд не володів інформацією щодо того, що на утриманні позивача перебуває ще одна малолітня дитини, а тому слід вважати, що сімейний стан та матеріальне становище його змінилося, а тому дані обставини є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.
Частина 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 “Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів”, ст.183 “Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини”, ст.184 “Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі”).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
У ч.1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що на його утриманні знаходиться дитина від другого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_5 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, у зв`язку з чим його матеріальний стан змінився.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 та №715/2073/20 від 28 травня 2021 року зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У цій справі колегією суддів встановлено, що розмір стягуваних аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення у зв`язку з тим, що утриманні знаходиться дитина від другого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_5 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суперечитиме її інтересам.
Позивач є працездатним, доказів про те, що він не може відрахувати 1/4 частини у рахунок стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, не надав.
Доказів про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Хворост Дарії Михайлівни є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2025 року слід скасувати, в задоволенні позову - відмовити.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1211,20 грн, за подання апеляційної скарги 1453,44 грн.
Ураховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн.
Крім того, у апеляційній скарзі заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн, а саме: 7000,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції та 5000,00 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч.2 вищевказаної статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Ураховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. Обґрунтованих заперечень щодо розміру заявленої суми, іншою стороною не надано.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хворост Дарії Михайлівни – задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2025 року – скасувати. Ухвалити нове.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 травня 2026 року. 

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       Г.Л. Карпушин

В.П. Пікуль