18.06.2026   Справа № 363/1578/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 червня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого–судді      Чіркова Г.Є., 
при секретарі       Лещенко І.А.,
за участі позивача        ОСОБА_1 ,
представника відповідача     Літвінова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів, 

встановив:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
- визнати дії відповідача по не підписанню ним наданого позивачем Договору №180490343 на надання комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу від 14 жовтня 2025 року, таким що порушили права позивача, як споживача;
- зобов?язати відповідача згідно ч. 4 ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» підписати, завірити печаткою екземпляр Договору №180490343 на надання комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу від 14 жовтня 2025 року та надати його позивачу в строк не пізніше трьох робочих днів з моменту прийняття судом рішення про це;
- компенсувати позивачу на підставі ст. 1166 ЦК України за рахунок відповідача майнову шкоду у вигляді витрат пов?язаних з отриманням правової допомоги, витрат часу на вивченням норм законодавства, підготовкою проекта договору, звернень та опрацюванням відповідей за оцінкою позивача в розмірі 14 000 грн.;
- компенсувати на підставі ст.ст. 23 та 1167 ЦК України позивачу за рахунок відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що він 14 жовтня 2025 року згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» направив відповідачу проект договору №180490343 про надання комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу. Відповідач протягом тридцяти днів не повідомив про відмову від його укладення, не надав заперечень чи протоколу розбіжностей та продовжував виставляти рахунки, що свідчить про його волю надавати комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу. Також зазначив, що листом №119/2.1.5-79005-2025 від 17 жовтня 2025 року відповідач надіслав йому типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який, на його думку, вимогам законодавства не відповідає, коли подальшими листуванням сторони згоди щодо врегулювання договірних відносин не дійшли. Вважаючи свої права як споживача порушеними, звернувся до суду та просив про їх захист, а також посилався на завдання йому моральної шкоди.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30 вересня 2015 року та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року, який є публічним договором приєднання та не потребує його підписання сторонами.
Що стосується тверджень позивача про те, що направлений ним проект договору №180490343 на надання комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу від 14 жовтня 2025 року вважається укладеним у зв`язку з ненаданням відповідачем заперечень або протоколу розбіжностей, то зазначив, що запропонований позивачем проект договору вимогам чинного законодавства у сфері постачання природного газу не відповідає, а тому правові підстави для визнання такого договору укладеним чи покладення на відповідача обов`язку діяти відповідно до його умов відсутні. 
При цьому, на всі звернення позивача відповідачем надано вичерпні відповіді у встановленому Законом порядку, зокрема листами № 119/2.1.5-79005-2025 від 17 жовтня 2025 року та № 119/2.1.5-80544-2025 від 23 жовтня 2025 року, якими позивачу роз`яснено правові підстави постачання природного газу та порядок договірного врегулювання відповідних правовідносин.
Також зазначив, що позовна заява не містить належного обґрунтування того, які саме права позивача порушені відповідачем, у чому полягає таке порушення та яким чином заявлений спосіб захисту призведе до відновлення цих прав. При цьому, будь-яких доказів вчинення відповідачем протиправних дій або бездіяльності матеріали справи не містять.
Що стосується вимог про захист прав споживача, то зазначив, що сам по собі факт незгоди позивача з визначеним законодавством порядком постачання природного газу та умовами типового договору, про порушення його прав відповідачем не свідчить та підстав для судового захисту не створює. 
Крім того, позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту завдання відповідачем моральної шкоди позивачу, обсягу моральних страждань, причинного зв`язку між діями відповідача та заявленими негативними наслідками, а також не доведено протиправності поведінки відповідача, що є обов`язковою умовою для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що він є не споживачем природного газу як товару, а є індивідуальним споживачем комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу, тоді як відповідач є виконавцем таких комунальних послуг, а не продавцем природного газу. Вказував, що спірні правовідносини регулюються насамперед положеннями Цивільного кодексу України, Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про захист прав споживачів». Предметом спору у цій справі є не підписання відповідачем договору № 180490343 про надання комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу від 14 жовтня 2025 року та не надання його примірника позивачу. Посилався на те, що обсяги спожитих послуг визначаються за показниками засобу обліку, а запропонований ним договір відповідає вимогам законодавства та вважається укладеним у запропонованій редакції.
Крім того, позивач вважав безпідставними посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти, зокрема постанови НКРЕКП, та зазначав, що такі акти підлягають застосуванню лише за умови їх відповідності законам України.

Позивач в суді просив позов задовольнити з підстав викладених у позові. Зазначив, що він є індивідуальним споживачем і співвласником, як громадянин України, природного газу, коли відповідач безпідставно порушив порядок ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та не уклав з ним індивідуальний договір. Наполягав на тому, що між сторонами мають існувати правовідносини з надання комунальної послуги, а не з купівлі-продажу товару.
Представник відповідача в суді проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Зазначив, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює діяльність з постачання природного газу, тоді як його розподіл забезпечується оператором газорозподільної системи. Зазначив, що правовідносини у сфері постачання природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», яким передбачено право споживача самостійно обирати постачальника та укладати відповідний договір. Вказав, що побутові споживачі, які до 01 травня 2022 року не обрали постачальника самостійно, включені до реєстру споживачів постачальника та в силу закону вважаються такими, що приєдналися до умов відповідного договору. Відтак, договір на постачання природного газу з позивачем вважаться укладеним. За таких обставин вважав, що правові підстави для укладення з позивачем іншого договору в запропонованій ним редакції відсутні, а заявлені позовні вимоги на вимогах чинного законодавства не ґрунтуються.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Встановлено, що позивач є споживачем послуг, які надаються ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз» за адресою: АДРЕСА_1 .
До позову долучено самостійно розроблений ОСОБА_1 договір №180490343 про надання комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу від 14 жовтня 2025 року. Умови цього договору розроблено ОСОБА_1 самостійно.
В період з 2023 по 2025 року між сторонами здійснено листування, в якому ОСОБА_1 наполягав на укладенні між ним та відповідачем вказаного вище договору, створеного на його умовах, що вбачається із запитів/звернень позивача: від 30.01.2023 року №ГПК №-1, від 31.01.2023 року № ГПК-2, від 01.02.2023 року № ГПК-3, від 03.04.2023 року №ГПК-3-2, від 04.04.2023 року № ГПК-2-2), від 02.02.2024 року № ГПК-3-3, на які, у свою чергу, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» надало відповідь листами: від 07.02.2023 року № 119/5.3-3204-2023; від 06.02.2023 року № 119/5.3-3119-2023; 14.04.2023 року № 119/5.3-10811-2023; від 14.04.2023 року № 119/5.3-10845-2023; від 14.02.2024 року № 119/2.1.5 7374-2024; від 14.02.2025 року № 119/2.1.5-11648-2025; від 13.05.2025 року №119/2.1.5-38248-2025, від 03.09.2025 року №119/2.1.5-66618-2025, від 17.10.2025 року №119/2.1.5-79005-2025; від 23.10.2025 року №119/2.1.5-80544-2025.
Так, із листа ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» № 119/5.3-10845-2023 від 14.04.2023 року вбачається, що 01.05.2022 року оператор ГТС керуючись Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 року № 198, точку входу/виходу до/з газотранспортної системи за ЕС-кодом 56XM18D12489201S газифікованого об?єкту за адресою: АДРЕСА_1 включеною до реєстру споживачів товариства з присвоєним особовим рахунком № НОМЕР_1 . Отже, постачальником для покриття потреб домогосподарства ОСОБА_1 є ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».
Із листа ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» №119/2.1.5-79005-2025 від 17.10.2025 року вбачається, що постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно, укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Ознайомитись з умовами типового договору можливо на офіційному сайті НКРЕКП, сайті товариства в мережі інтернет за адресою: https://gas.ua/Content/Entities/LegalBasis/135/document.
Одночасно з вказаним листом ОСОБА_1 направлено копію типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану уповноваженим представником ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та скріплений печаткою, який міститься в матеріалах справи.

Згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.
Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Згідно ст. 630 ЦК України, законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду.
Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом, можуть рекомендувати орієнтовні умови договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.
Сторони не можуть відступати від змісту типових умов договорів (типових договорів), але мають право конкретизувати їх. Сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.
Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, має відповідати такому замовленню.
Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).
У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Згідно визначень у п.п. 6, 11 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;
плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Як вбачається із ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.
Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.
Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.
Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.
Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору:
такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин;
раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.
Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.
Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Договір постачання природного газу об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків для забезпечення опалення та постачання гарячої води до квартир співвласників (крім нежитлових приміщень) укладається на весь обсяг споживання природного газу для таких потреб та не може встановлювати різні ціни в межах цього обсягу.
Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.
Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.
За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.
Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.
Оператор газотранспортної системи зобов`язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.
Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками.
Договір розподілу природного газу є публічним.
Згідно ст. 41 Закону України «Про ринок природного газу», регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу. Оператор газорозподільної системи розміщує кодекс газорозподільних систем на своєму веб-сайті.
Кодекс газорозподільних систем повинен містити такі положення:
1) основні правила технічної експлуатації газорозподільних систем, планування, оперативно-технологічного управління та розвитку газорозподільних систем та механізми нагляду за їх додержанням;
2) умови, у тому числі комерційні та технічні, доступу до газорозподільних систем, включаючи комерційні та технічні умови приєднання нових об`єктів замовника до газорозподільної системи;
3) правила обліку природного газу (у тому числі приладового);
4) правила поведінки на випадок збоїв у роботі газорозподільних систем;
5) порядок обміну інформацією з іншими суб`єктами ринку природного газу;
6) інші питання щодо експлуатації газорозподільних систем.
30 вересня 2015 року на підставі Законів України «Про ринок природного газу», «Про природні монополії», Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715, постановою НКРЕЕП № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем.
Відповідно до п.п. 1-4 Розділу І Кодексу газорозподільних систем, цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу».
Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення:
1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості;
2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу;
3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу);
4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу);
5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.
Порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов`язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС), договір транспортування природного газу та технічна угода, що укладені між сторонами відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини:
між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біометану або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи;
між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу.
Питання пов`язані з технічним обслуговуванням внутрішньобудинкових систем газопостачання, зокрема в багатоквартирних будинках, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Порядком технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання у багатоквартирному будинку, затвердженим наказом Міністерства енергетики України від 29 вересня 2023 року № 292, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 жовтня 2023 року за № 1741/40797 (далі - Порядок ТО ВБСГ), та Правилами технічної експлуатації систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики України від 21 жовтня 2024 року № 402, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2024 року за № 1816/43161 (далі - ПТЕСГ).
У цьому Кодексі терміни вживаються у таких значеннях:
договір на приєднання до газорозподільної системи/договір на приєднання – письмова угода між оператором газорозподільної системи та замовником послуги з приєднання, яка укладається відповідно до вимог розділу V та за формою, наведеною в цьому Кодексі, визначає їх правовідносини під час виконання приєднання об`єкта замовника до газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) оператора газорозподільної системи;
договір розподілу природного газу – правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;
ЕІС-код (Energy Identification Code) – персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку;
заява-приєднання – складена за встановленою формою письмова заява споживача, що засвідчує його волевиявлення на приєднання до договору розподілу природного газу та містить персоніфіковані дані споживача та його об`єкта.
Згідно п.п. 1, 2, 6 Розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах:
забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу;
забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах;
забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.
Оператор ГРМ зобов`язаний розміщувати на своєму вебсайті інформацію про технічні та комерційні умови доступу (приєднання) до об`єктів газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають в його власності чи користуванні (у тому числі експлуатації), а також методологію встановлення плати за приєднання до газорозподільної системи, затверджену Регулятором.
Оператор ГРМ не має права відмовити замовнику в доступі (приєднанні) до об`єктів газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають в його власності чи користуванні (у тому числі експлуатації), за виключенням випадків, передбачених розділами V та VI цього Кодексу.
На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ:
присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника;
надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу;
забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 року № 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 року за № 637/37973 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» (далі – Наказ від 08.06.2022 року № 198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 року № 87 «Про введення Кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 року № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.11.2015 року № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2015 року за № 1458/27903; згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03 червня 2022 року № 4521/16/7-22, наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500 (далі – типовий договір), та базової річної пропозиції:
1) з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи;
2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. 
Згідно з пункту 1.1. Типового договору, цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. 
Відповідно до пункту 1.2. Типового договору, умови цього Типового договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання та є однаковими для всіх побутових споживачів України. 
Згідно з пункту 1.3. Типового договору, цей Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому правилами постачання. Фактом укладення цього Типового договору є включення постачальником споживача до свого реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви приєднання, поданої споживачем в установленому законодавством порядку. 
Відповідно до пункту 2.2. Типового договору, обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи. Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 року (далі – Кодекс ГТС) з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). 
Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується EIC-код.
Згідно абзацу 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код. 
Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними EIC-кодами. 
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу. 
Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі. Водночас максимальний строк, на який споживача або оператора газорозподільної системи реєструють у Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», визначається Правилами постачання природного газу. Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить такі дані, зокрема: 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М).

Оцінюючи доводи сторін та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Отже, спірні правовідносини врегульовуються також положеннями Кодексу ГТС, Закону України «Про ринок природного газу» та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.
Відтак, посилання позивача на те, що спірні правовідносини підлягають врегулюванню виключно положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а інші норми законодавства застосуванню не підлягають, суд вважає помилковими і безпідставними.
Судом встановлено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого уповноваженим державним органом відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу». Такий договір є публічним договором приєднання, а його умови є обов`язковими для сторін та не можуть бути довільно змінені споживачем в односторонньому порядку.
Разом з тим, запропонований позивачем договір №180490343 від 14 жовтня 2025 року встановленій законом та нормативно-правовими актами моделі та умовам договірного регулювання відносин у сфері постачання природного газу не відповідає, а також з умовами типового договору, який є обов`язковим до застосування у спірних правовідносинах, з вимогами законодавства в сфері постачання та розподілу природного газу, не узгоджується.
За таких обставин, одні лише положення ст.ст. 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на які посилається позивач, до запропонованого ним проєкту договору в цій справі застосованими бути не можуть, оскільки зазначені норми передбачають можливість укладення договору у редакції, запропонованій споживачем, лише за умови відповідності такого проєкту вимогам чинного законодавства в сфері постачання та розподілу природного газу та умовам публічного типового договору. 
Позивач, як побутовий споживач, не позбавлений права самостійно обрати постачальника природного газу в сфері існуючого ринку природного газу і відповідних публічних пропозицій, який цим правом не скористався і тому з 01 травня 2022 року віднесений до реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» в силу викладених вимог законодавства.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не залишив звернення позивача без реагування, а надав письмові відповіді із роз`ясненням правових підстав постачання природного газу та направив позивачу типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. 
Наданий позивачем проєкт індивідуального договору про надання комунальної послуги з постачання природного газу положенням чинного законодавства України не відповідає і не може вважатися укладеним, а тому вимоги позову про зобов`язання відповідача підписати проєкт цього договору задоволенню не підлягають.
Відтак, твердження позивача про безпідставне ухилення відповідача від врегулювання договірних відносин свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.
Що стосується вимоги про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн., то підстав для її відшкодування згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України, судом не встановлено, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав відповідачем, заподіяння йому моральних страждань та причинного зв`язку між діями відповідача і заявленою шкодою, а відтак такі доводи підставою для покладання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди бути не можуть.
Що стосується заявлених позивачем вимог про компенсацію витрат пов`язаних з отриманням правової допомоги, витрат часу на вивчення норм законодавства, виготовлення проєкту договору, звернень та опрацювань відповідей у розмірі 14 000 грн., то підстав для їх стягнення згідно вимог ст. 141 ЦПК України також не встановлено, а відтак у задоволенні вимоги компенсацію цих витрат слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.
Відтак, порушених прав позивача, які б підлягали захисту в цій справі судом не встановлено, а тому в позові про це слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити. 
Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», ЄДРПОУ – 40121452, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1.

Суддя