П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/2581/25
Провадження № 22-ц/4815/113/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Відділ охорони здоров`я Дубенської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2025 року у складі судді Жуковської О.Ю., ухвалене в м. Дубно Рівненської області, 

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 22.02.2005 працював головним лікарем Дубенської міської лікарні матері та дитини, яка з 02.01.2014 була перейменована в комунальний заклад «Пологовий будинок» Дубенської міської ради. 30.05.2019 його було призначено директором КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради на умовах контракту на термін з 30.05.2019 до 29.05.2024. Однак, у зв`язку із проходженням військової служби за призовом по мобілізації, наказом відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради від 02.02.2023 його було увільнено від роботи з 03.02.2023 на період встановлення в Україні воєнного стану та загальної мобілізації, зі збереженням місця роботи та посади. 31.05.2025 його звільнено з військової служби у відставку, 02.06.2025 виключено з військового обліку, а 03.06.2025 подав на ім`я в.о. начальника відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради заяву, в якій просив рахувати його таким, що приступив до роботи на посаді директора КНП «Пологовий будинок» з 03.06.2025. 06.06.2025 було видано наказ про поновлення його з 06.06.2025 на посаді директора КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради у зв`язку із демобілізацією. Проте, того ж дня було видано наказ про його звільнення з посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Вважає своє звільнення незаконним та пояснює, що станом на день закінчення контракту (29.05.2024) Відділ охорони здоров`я не повідомляв його про припинення трудових відносин чи про бажання їх припинити, тому відповідні правовідносини вважаються продовженими на невизначений строк, а отже такі правовідносини існували і станом на 06.06.2025. припиняти трудові відносини через рік після закінчення дії контракту відповідач не мав права. Факт настання терміну закінчення дії контракту в період проходження військової служби не може слугувати законною підставою для звільнення його з роботи після демобілізації, оскільки трудові відносини набули ознак безстрокових. Крім того, поновивши його на посаді 06.06.2025 відповідач визнав, що свою посаду позивач обіймає цілком законно і не існує жодних юридичних перешкод допущення його до роботи та трудові відносини продовжуються, а не закінчилися зі спливом строку дії контракту. З наведених міркувань просив поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2025 року вказаний позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради від 06.06.205 №11 «Про звільнення директора КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Комунального некомерційного підприємства «Пологовий будинок» Дубенської міської ради. Стягнуто з відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 111 000 гривень 00 копійок. Стягнуто з відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради в дохід держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 1500 грн.).

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями трудового законодавства, які передбачають гарантії збереження за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, місця роботи і посади на підприємстві, в установі, організації, у яких вони працювали на час призову, а також нормами ст. 31-1 КЗпП України, яка визначає, що якщо після закінчення строку договору трудові відносини фактично тривають, і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія договору вважається продовженою на невизначений строк, та обґрунтоване тими обставинами справи, підтвердженими належними доказами, які свідчать, що позивач ОСОБА_1 , з яким у відповідача існували трудові відносини, був призваний на військову службу в період дії воєнного стану та по звільненню з якої у відставку та виключенні з військового обліку був поновлений на попередній роботі та того ж дня незаконно звільнений за закінченням строку дії контракту, всупереч тому, що трудові відносини на момент звільнення позивача між ним та відповідачем були безстроковими.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Відділ охорони здоров`я Дубенської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевий безпідставно визнав, що контракт з ОСОБА_1 набув статусу безстрокового, хоча він був укладений на визначений строк і закінчився 29.05.2025 року. Пояснює, що 30.05.2020 року між Відділом охорони здоров`я Дубенської міської ради та ОСОБА_1 укладено строковий контракт № 2, згідно п.1 якого строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 30.05.2019 до 29.05.2024. Наголошує, що факт підписання позивачем контракту № 2 від 30.05.2019 з визначеним строком його дії свідчить про наявність такої волі позивача та його згоди з усіма умовами такого контракту та додає, що як при прийнятті позивача на роботу, так і впродовж дії цього контракту жодних зауважень або заперечень з його боку щодо строку дії контракту не було. Зауважує, що у відповідності до пункту 2.8 контракту за два місяці до закінчення строку дії цього контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий строк, однак позивач, власне як і відповідач не вчинили жодних дій, які б свідчили про намір продовжити дію контракту. Зазначає, що роботодавець був незацікавлений у продовженні контракту, про що і повідомив позивача. Додає, що основною підставою непродовження контракту з ОСОБА_1 слугувало те, що Дубенським РВП ГУНП в Рівненській області проводилось досудове розслідування за фактом того, що директором КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради, який будучи службовою особою, на яку покладені організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, протягом 2022 року, грошові кошти, що надійшли на банківський рахунок КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради як відшкодування за спожиті комунальні послуги та енергоносії від орендарів, не проводилися (спрямовувалися) на відновлення касових видатків як одержувача бюджетних коштів, а зараховувалися на банківський рахунок КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради, відкритий в АТ «Ощадбанк», та використані в оборотних активах підприємства. На даний час досудове розслідування завершене та до Дубенського міськрайонногосуду Рівненської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України справа № 559/4264/25. Також Дубенською міською радою у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до ОСОБА_1 . Зазначає, що цього ж дня, наказом 06.06.2025 року №11 відділу охорони здоров`я Дубенськоїміської ради ОСОБА_1 , директора – головного лікаря КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Наголошує, що в наказі від 06.06.2025 року №11 «Про звільнення директора КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради пунктом 4 проінформовано останнього Р.В. про вакансії, що відповідають його кваліфікації та передбачають укладення безстрокового трудового договору. Покликаючись на те, що ним як роботодавцем дотримано вимоги статті ст. 119 КЗпП України, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що наказом №4 від 21.02.2005 ОСОБА_1 був призначений на посаду головного лікаря Дубенської міської лікарні матері та дитини згідно контракту терміном з 22.02.2005, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 .
Наказом 1-од від 02.01.2014 Дубенська міська лікарня матері та дитини була перейменована в комунальний заклад «Пологовий будинок» Дубенської міської ради.
30.05.2019 між Відділом охорони здоров`я Дубенської міської ради в особі начальника Круцика Василя Володимировича та ОСОБА_1 було укладено контракт №2, за яким ОСОБА_1 призначається на посаду директора комунального некомерційного підприємства «Пологовий будинок» Дубенської міської ради. 
Наказом №179-к від 30.05.2019 ОСОБА_1 призначений на посаду директора комунального закладу «Пологовий будинок» Дубенської міської ради на умовах контракту з 30.05.2019 до 29.05.2024.
28.10.2021 між Відділом охорони здоров`я Дубенської міської ради в особі начальника Круцика Василя Володимировича та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Контракту від 30.05.2019, а саме: в частині встановлення посадового окладу та зазначено, що посадовий оклад визначений відповідним тарифом Єдиної тарифної сітки та становить 33 000 грн. Зміни щодо посадового окладу застосовуються з 01.11.2021. На підставі зазначеної додаткової угоди відділом охорони здоров`я Дубенської міської ради винесено наказ №21-к від 28.10.2021 «Про оплату праці директора КНП «Пологовий будинок Дубенської міської ради» з посадовим окладом 33 000 грн.
02.02.2023 Відділом охорони здоров`я Дубенської міської ради відповідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 винесено наказ №3-к «Про увільнення від роботи ОСОБА_2 », яким останнього увільнено від виконання посадових обов`язків для проходження військової служби за призовом по мобілізації, з 03.02.2023 на період встановлення в Україні воєнного стану та загальної мобілізації, зі збереженням за ним місця роботи та посади. На період увільнення ОСОБА_1 виконання обов`язків директора КНП «Пологовий будинок» покладено на ОСОБА_3 ..
04.04.2024 наказом відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради №6 на посаду директора КНП «Пологовий будинок» призначено ОСОБА_4 з 05.04.2024 на період увільнення ОСОБА_1 , директора КНП «Пологовий будинок» у зв`язку із призовом на військову службу за мобілізацією або до видачі відповідного розпорядження голови міської ради про проведення конкурсу на зайняття посади керівника вказаного підприємства, але не пізніше шести місяців після припинення чи скасування воєнного стану з посадовим окладом згідно контракту.
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №150 від 31.05.2025 капітана медичної служби ОСОБА_1 , призваного по мобілізації, звільнено наказом Командира військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.05.2025 №438 у відставку відповідно до п. «б» (за станом здоров`я) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно відмітки у військовому квитку 02.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби.
03.06.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до в.о. начальника відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради, у якій просив визнати його таким, що приступив до роботи на посаді директора КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради після звільнення з військової служби у відставку відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 31.05.2025 №150, з 03.06.2025.
06.06.2025 Відділом охорони здоров`я Дубенської міської ради видано наказ №10 про поновлення ОСОБА_1 з 06.06.2025 на посаді директора КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради у зв`язку із демобілізацією. 
Цього ж дня, наказом №11 відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради ОСОБА_1 , директора – головного лікаря КНП «Пологовий будинок» Дубенської міської ради звільнено з посади з 06.06.2025 у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне некомерційне підприємство «Пологовий будинок» Дубенської міської ради перебуває в стані припинення з 17.07.2025. Підстава припинення: внесення рішення засновників щодо припинення ЮО в результаті реорганізації. Строк для заявлення вимог: 17.09.2025 (день винесення рішення суду).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 доводив про незаконність свого звільнення з тих підстав, що станом на день закінчення контракту Відділ охорони здоров`я не повідомляв його про припинення трудових відносин чи про бажання їх припинити, тому відповідні правовідносини вважаються продовженими на невизначений строк, а тому такі правовідносини існували і станом на 06.06.2025, з огляду на що відповідач не мав права припиняти трудові відносини через рік після закінчення дії контракту. При цьому, позивач стверджував, що факт настання терміну закінчення дії контракту в період проходження військової служби не може слугувати законною підставою для звільнення його з роботи після демобілізації, оскільки трудові відносини набули ознак безстрокових, а поновивши його на посаді 06.06.2025, відповідач визнав, що свою посаду позивач обіймає цілком законно і не існує жодних юридичних перешкод допущення його до роботи і трудові відносини продовжуються, а не закінчилися зі спливом строку дії контракту.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно частини другої статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час призову позивача) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, отже є спеціальним у частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 53, частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 про часткову мобілізацію, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, в Україні почав діяти особливий період.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і досі.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17, провадження № 11-609апп19).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв особливий період.

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Зі змісту цієї правової норми вбачається, що для вирішення питання про наявність права на гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни початку та завершення мобілізації, демобілізації та час дії особливого періоду.
При цьому, законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій.
Передбачені ст. 119 КЗпП України гарантії за своєю сферою дії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором. Право на зазначенні гарантії виникає у зв`язку із настанням юридичного факту залучення до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», прийняттям на військову службу за контрактом, призову на військову службу за призовом під час мобілізації або на особливий період.
Чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу, за жодних обставин.
З огляду на таке, припинення трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівником, призваним на військову службу, можливе тільки після закінчення проходження військової служби (дня фактичної демобілізації). 
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у постанові від 25.07.2018 (справа № 761/33202/16-ц), постанові від 13.06.2018 (справа № 813/782/17)
Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2025 позивача було звільнено з військової служби у відставку. 31.05.2025 був суботою, тобто вихідним днем, а в перший робочий день у понеділок – 02.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача виключено з військового обліку. ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства наступного ж дня у вівторок 03.06.2025 звернувся із письмовою заявою до КНП «Пологовий будинок» про поновлення його на місці роботи та посаді, яку він обіймав до призову на військову службу. При цьому, наказ про поновлення позивача на роботі було винесено лише в п`ятницю 06.06.2025 та цього ж дня роботодавцем було винесено наказ про звільнення позивача із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту. 
Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, в силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Проте такі наслідки не наступають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових відносин. 
Суду не надано будь-яких доказів того, що відповідачем здійснювалися дії, спрямовані на припинення трудових відносин до 06.06.2025. Лише через три дні після повідомлення позивачем про його демобілізацію, відповідачем було видано наказ про поновлення останнього на роботі, та в подальшому про його звільнення. При цьому, проміжок становили саме робочі, а не вихідні дні, як не було і святкових днів у умовах воєнного стану. 
З огляду на наведене, дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту були неправомірними, адже контракт набув характеру безстрокового найпізніше із 04.06.2025. Трудові відносини, які виникли між сторонами з 04.06.2025, є безстроковими. 
Відхидяючи апеляційну скаргу, апеляційни й суд також враховує, що відповідач в цій ситуації є сильнішою стороною роботодавцем і він не надав будь-яких заперечень стосовно позовних вимог, та не довів, що звільнення позивача відбулося з дотриманням положень законодавства. Хоч у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 185/4195/19, від 10.11.2022 у справі №127/25140/21. У відповідності із ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно з Порядком розрахунок середнього заробітку проводиться за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення. Враховуючи, що відповідач з 03.02.2023 не отримував заробітну плату за основним місцем роботи у зв`язку із мобілізацією до лав ЗСУ, розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу у розмірі 33 000 грн., який зазначено у додаткові угоді до Контракту, нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу на кількість місяців розрахункового періоду. Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06.2025 (день звільнення) до 17.09.2025. (день постановлення судом першої інстанції рішення у справі) у розмірі 111 000 грн. , без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, задовольнивши позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення позивача на займаній посаді з дати звільнення, та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Відділу охорони здоров`я Дубенської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 07 травня 2026 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Хилевич С.В.
Шимків С. С.