Номер провадження: 22-ц/813/4175/26 
Справа № 504/5181/24
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарова М.В., Лозко Ю.П., 
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮІГ»
скаржник - Одеська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської міської ради на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2025 року, постановлена у складі судді Вінської Н.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮІГ» про стягнення грошових коштів,-
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст заяви.
16 грудня 2024 року позивач, від імені та в інтересах якої діє адвокат Коменда Катерина Олександрівна звернувся суд з позовом до відповідача про стягнення звернення на предмет іпотеки.
18 лютого 2025 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету та підстав позову та заява про забезпечення позовних вимог, в якій позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 із забороною іншим особам вчиняти буд-які дії, в тому числі проводити реконструкцію, зменшення площі, перестройку, часткове або повне знесення вказаної нежитлової будівлі, до розгляду справи по суті.
В обґрунтування вказаної заяви зазначила, що на момент звернення із позовною заявою до суду є підстави вважати, що нежитлова будівля може бути реконструйована або взагалі знесена та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, оскільки загальна вартість майна, за рахунок якого можливо буде задовольнити вимоги у разу відсутності грошових коштів у відповідача буде значно менша.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2025 року заяву представника позивача адвоката Коменда К.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЮІГ» про стягнення грошових коштів - задоволено.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку вказав, що з урахуванням розміру позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, та забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно яке належить відповідачеві є співмірним з розміром позовних вимог та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся .
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.02.2025 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову безпосередньо порушує її права та законні інтереси як власника земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, накладення арешту та заборона вчинення будь-яких дій щодо будівлі, зокрема її знесення, фактично унеможливлюють виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 року у справі № 916/4165/23, якою ТОВ «ЮІГ» зобов`язано звільнити земельну ділянку територіальної громади шляхом знесення цієї будівлі.
Скаржник наголошує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, оскільки на момент постановлення ухвали вже існували судові провадження, в межах яких розглядалося питання законності виникнення спірного об`єкта, а також рішення господарського суду про його знесення як самочинного будівництва, водночас ці обставини не були враховані при вирішенні питання про накладення арешту.
Одеська міська рада також посилається на положення статті 376 Цивільного кодексу України та правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких особа не набуває права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості. 
Враховуючи встановлений судами факт самочинного будівництва, такий об`єкт не може користуватися правовим захистом нарівні з належним чином створеним нерухомим майном, а його існування саме по собі порушує права власника земельної ділянки. 
Отже, застосовані заходи забезпечення позову фактично спрямовані на збереження об`єкта, який підлягає знесенню за судовим рішенням, що набрало законної сили.
Крім того, скаржник вважає, що обраний спосіб забезпечення позову є неспівмірним та порушує баланс інтересів сторін. 
Заборона знесення будівлі створює перешкоди для реалізації прав територіальної громади на належне користування та розпорядження земельною ділянкою, а також блокує примусове виконання судового рішення, ухваленого в іншій справі. 
Таким чином, забезпечення позову спричиняє істотне втручання у права осіб, які не є сторонами спору.
Окремо зазначається, що справа була розглянута з порушенням правил виключної територіальної підсудності, оскільки спірні вимоги пов`язані із зверненням стягнення на нерухоме майно, розташоване в місті Одесі, справа мала розглядатися судом за місцезнаходженням цього майна.
На думку Одеської міської ради, Комінтернівський районний суд Одеської області не мав належної територіальної юрисдикції для розгляду такого спору, що є самостійною підставою для скасування ухвали.
З огляду на викладене, скаржник вважає, що ухвала постановлена за неповного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Щодо явки сторін
Представник Одеської міської ради та прокуратури надали свої пояснення, інші сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. Клопотань про відкладення судового розгляду не надійшло, що у відповідності до вимог ст.372 КПК України не заважає апеляційному розгляду.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду в межах скарги та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Задовольнивши заяву про забезпечення позову суд зазначив, що з урахуванням розміру позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, та забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно яке належить відповідачеві є співмірним з розміром позовних вимог та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся .
Однак колегія суддів не погоджується з вказаним висновком, з огляду на таке.
Апеляційний суд зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту та заборони на вчинення певних дій на спірне майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.
Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Вирішуючи питання законності застосованих заходів забезпечення позову, апеляційний суд виходить із того, що забезпечення позову є винятковим процесуальним засобом, який допускається лише за наявності належно підтверджених ризиків утруднення або неможливості виконання майбутнього судового рішення та за умови дотримання принципу співмірності й балансу інтересів усіх учасників правовідносин.
Однак суд першої інстанції належним чином не врахував обставин, які існували на момент постановлення оскаржуваної ухвали та мали істотне значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову. 
Зокрема, на час розгляду заяви про забезпечення позову вже тривали судові спори щодо правового статусу нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а також були застосовані інші заходи забезпечення щодо цього майна. 
Крім того, у межах справи № 916/4165/23 судом було встановлено обставини самочинного будівництва спірного об`єкта та ухвалено рішення про його знесення.
Колегія суддів бере до уваги, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16 квітня 2025 року ТОВ «ЮІГ» зобов`язано за власний рахунок звільнити земельну ділянку територіальної громади міста Одеси шляхом знесення зазначеної нежитлової будівлі, вказане судове рішення набрало законної сили та перебуває на стадії примусового виконання. 
Водночас оскаржуваною ухвалою фактично заборонено здійснювати будь-які дії щодо знесення спірного об`єкта, що створює перешкоди для виконання судового рішення, яке набрало законної сили, та нівелює його правові наслідки.
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Також колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував правову природу спірного майна. 
Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на такий об`єкт. 
Правові висновки Великої Палати Верховного Суду неодноразово наголошували на тому, що самочинне будівництво порушує права власника земельної ділянки та не може користуватися таким самим правовим захистом, як об`єкт, створений відповідно до вимог закону. 
За таких умов накладення арешту із забороною знесення фактично спрямоване на збереження об`єкта, який за рішенням суду підлягає знесенню та щодо якого відсутні належні правові підстави для подальшого існування.
Колегія суддів також враховує, що внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали були істотно обмежені права Одеської міської ради як власника земельної ділянки. 
Наявність на земельній ділянці самочинно збудованого об`єкта перешкоджає власнику реалізовувати свої повноваження щодо володіння, користування та розпорядження землею. Водночас застосовані заходи забезпечення позову унеможливлюють усунення такого порушення навіть за наявності судового рішення про знесення будівлі. 
Таким чином, суд першої інстанції не забезпечив належного балансу між інтересами позивача та правами інших осіб, на яких безпосередньо впливають застосовані заходи забезпечення.
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, не врахував установлених судовими рішеннями обставин щодо правового статусу спірного майна, та допустив порушення принципу співмірності заходів забезпечення позову.
У зв`язку з цим ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 158, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради – задовольнити.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви представника позивача адвоката Коменда К.Ю. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮІГ» про стягнення грошових коштів - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді          М.В. Назарова

Ю.П. Лозко