КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ № 640/21271/21
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі – позивач / АТ «СЕНС БАНК») (до зміни найменування - акціонерне товариство «Альфа-Банк») з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області по відношенню до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (акціонерного товариства «СЕНС БАНК»); 
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Рівненській області висновок про повернення акціонерному товариству «Альфа-Банк» (акціонерному товариству «СЕНС БАНК» помилково сплачених сум грошових зобов`язань з податку на землю в розмірі 325 651,14 грн (триста двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня 14 копійок).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до вимог законодавства у зв`язку з продажем позивачем 14.02.2018 нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, за яку позивач сплачував земельний податок протягом спірного періоду, з дати переходу права власності на нерухоме майно до покупця також перейшло право власності на земельну ділянку. Оскільки позивачем протягом спірного періоду сплачувався податок за землю, яка не перебувала у його власності, сплачена сума грошових зобов`язань з податку на землю в розмірі 325 651,14 грн є помилково сплаченою та підлягає поверненню позивачу.
Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.
Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що звітні податкові декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 – 2021 роки до ГУ ДПС у Рівненській області АТ «Альфа-Банк» не подавались, податкові зобов`язання позивач не декларував та не сплачував. Вказано, що АТ «Альфа-Банк» не зареєстровано в Головному управлінні ДПС у Рівненській області (код ДПІ 1716) платником орендної плати за землю з юридичних осіб (код платежу згідно бюджетної класифікації 18010600).
У відповіді на відзиві позивачем вказано, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», яке перебувало на обліку в ДПІ у м. Рівне. При цьому, на рахунки АТ «Укрсоцбанк» надмірно сплачені кошти з орендної плати за землю за період з лютого 2018 рок по серпень (29.08) 2019 року не надходили, дані щодо суми переплат, до ІКП юридичних осіб – правонаступників перенесені не були.
Від позивача до суду надійшло клопотання про зміну найменування з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на акціонерне товариство «СЕНС БАНК». 
Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач є правонаступником прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відповідно до наявних в матеріалах справи протоколу №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019, рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, передавального акту від 11.10.2019, статуту АТ «Альфа-Банк».
14.02.2018 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Рентбудсервіс» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С., зареєстрованого в реєстрі №418. 
За умовами договору купівлі-продажу Продавець (Банк) передає у власність (продає), а Покупець (ТОВ «Рентбудсервіс») приймає у власність (купує) нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною, площею 3062,4 кв.м., що знаходяться за адресою: Рівненська область, місто Рівне, вулиця Кавказька, будинок 3 (три), і сплачує за них ціну, визначену цим. Договором. Відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу вказано, що право власності на майно виникає у Покупця відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України з дня державної реєстрації права власності Покупця на майно відповідно до закону. 
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2021 №266493395 право власності на комплекс адміністративно-виробничих будівель, розташованого за адресою: Рівненська область, місто Рівне, вулиця Кавказька, будинок 3 (три) зареєстровано за ТОВ «Рентбудсервіс» 14.02.2018. 
Нерухоме майно було розміщено на земельній ділянці площею 0,1852 га., що знаходилась в оренді АТ «Укрсоцбанк» на підставі договору оренди землі від 25.10.2007 №040758300232 (далі - договір оренди). 
Право строкового користування земельною ділянкою площею 0,1852 га АТ «Укрсоцбанк» втратило на підставі статті 120 Земельного кодексу України. 
Починаючи з 14.02.2018 року право строкового користування земельною ділянкою площею 0,1852 га, яке набуло АТ «Укрсоцбанк» на підставі Договору оренди, перейшло до ТОВ «Рентбудсервіс» в силу закону.
Однак, Головним управління Державної податкової служби у Рівненській області не було подано до Казначейства подання (висновку) про повернення помилково сплачених сум. 
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) встановлено, що плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами пункту 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 та 126 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Згідно з абзацом 8 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2018 право власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 (три), площею 0,1852 га, перейшло від позивача до ТОВ «Рентбудсервіс»; цього ж дня договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстровано в реєстрі за №418 приватним нотаріусом Київського міського територіального округу Саваріною О.С., у зв`язку з чим право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці перейшло до ТОВ «Рентбудсервіс».
При цьому, матеріали справи не містять жодних доводів та доказів фактичного продовження позивачем користування спірною земельною ділянкою.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 Податкового кодексу України).
Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 822/2696/17 (К/9901/44579/18), від 05 листопада 2018 року у справі № №822/2695/17(К/9901/49866/18).
Таким чином, за висновком Верховного Суду, подією, з якою пов`язується припинення обов`язку сплати орендної плати за орендовану земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, є реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна за особою, іншою, ніж орендар відповідної земельної ділянки.
Враховуючи викладене, суд вважає, що право постійного користування, яке було надано позивачу як правонаступнику АТ «Укрсоцбанк», припинено для позивача з дати набуття ТОВ «Рентбудсервіс» права власності на нерухоме майно, тобто з 14.02.2018.
Із встановлених судом обставин даної справи вбачається, що ТОВ «Рентбудсервіс» з 14.02.2018 набуло право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на спірній земельній ділянці площею, яка перебувала у постійному користуванні позивача, а отже з цієї дати у ТОВ «Рентбудсервіс» виник імперативно встановлений податковим законом обов`язок сплачувати податок за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним нерухоме майно. З цієї ж дати припинилися договірні відносини щодо постійного користування цією земельною ділянкою попереднім власником об`єкта нерухомого майна - позивачем, а, відповідно, анулювався і його обов`язок по внесенню орендної плати за вказану земельну ділянку.
При цьому, суд зауважує, що поняття «припинення зобов`язань» є значно ширшим і не обмежується лише випадками розірвання договірних відносин, а тому, право користування земельною ділянкою, якого позивач набув згідно з договором оренди землі від 05.06.2007 №3873, є припиненим з 14.02.2018 в силу імперативної правової норми.
Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податку має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
У свою чергу, статтею 43 ПК України встановлено умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.
У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.
Процедура повернення коштів регулюється Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146 (далі - Порядок).
Так, відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Пунктом 6 Порядку визначено, що в заяві платник вказує суму і вид помилково та/або надміру сплаченого платежу та визначає напрям(и) перерахування коштів, що повертаються: на поточний рахунок платника податку в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та пені (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, незалежно від виду бюджету; готівкою за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; готівкою з рахунків банків у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку; для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на небюджетний рахунок з обліку коштів забезпечення сплати майбутніх митних та інших платежів - рахунок 3734, відкритий на балансі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві; банківський балансовий рахунок 2603, відкритий для органу ДФС у відповідному уповноваженому банку (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати), доплати тощо вносилися готівкою).
Згідно з пунктом 7 Порядку після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені (крім грошових зобов`язань та пені з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.
Однак, ГУ ДФС у Рівненській області не було виконано вимоги Податкового кодексу щодо підготовки висновку про перерахування надмірно сплачених сум, а у свою чергу позивач здійснив усі дії, що надають йому право на повернення надмірно сплачених грошових зобов`язань з плати за землю.
При цьому, відповідачем не надано заперечень щодо заявленої до відшкодування суми, заявленої позивачем як помилкову переплату з податку за землю у розмірі 325 651,14 грн.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання вимог пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України щодо не підготування висновку про перерахування надмірно сплачених сум грошових зобов`язань позивачу з відповідного бюджету та не подання його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування коштів.
Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності бездіяльності, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4540,00 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 4540,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області. 
Керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (АТ «Альфа-Банк) до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області щодо не підготовки висновку про перерахування надмірно сплачених сум грошових зобов`язань Акціонерним товариством «Альфа-Банк» з відповідного бюджету та неподання його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області (адреса: 33023, місто Рівне, вулиця Віденська, 12, код ЄДРПОУ 44070166) подати до Головного управлінню Державної казначейської служби України у Рівненській області висновок про повернення акціонерному товариству «СЕНС БАНК» (АТ «Альфа-Банк») (адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) помилково сплачених сум грошових зобов`язань з податку на землю в розмірі 325 651,14 грн (триста двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня 14 копійок).
Стягнути на користь акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (АТ «Альфа-Банк) (адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) судовий збір в сумі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (адреса: 33023, місто Рівне, вулиця Віденська, 12, код ЄДРПОУ 44070166).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.