Номер провадження: 33/813/959/26
Номер справи місцевого суду: 522/12891/25 
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанов у Приморського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, КУпАП, 
в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2025 року накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень.
Cтягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави в сумі 605,60 гривень.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винним у тому, що 13.05.2025 о 14.55 год, керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса по провулку Каркашадзе 3, став учасником дорожньо-транспортної пригоди та залишив місце події, чим порушив п. 2.10 (а) ПДР України.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову Приморського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2025 року скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:
- порушено права на захист, оскільки справу було розглянуто без його участі, він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати пояснення, подати докази, скористатися правовою допомогою;
- суд не перевірив, чи мало місце адміністративне правопорушення чи доведена його вина, рішення ухвалено формально, без всебічного та повного дослідження обставин;
- в матеріалах справи відсутні фото- або відеофіксація події, технічні дослідження, підтвердження наявності пошкоджень транспортних засобів;
- у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази того, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу у момент події, а тому висновок суду є припущенням;
- суд поклав в основу рішення протокол поліції, пояснення зацікавлених осіб, однак такі дані не можуть вважатися достатніми та об`єктивними доказами вини; 
- порушено принцип презумпції невинуватості.
В апеляційні скарзі заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував повісток та копії постанови у відповідності до положень ст. 285 КУпАП, про існування постанови дізнався лише 22.03.2026 під час розгляду кримінального провадження № 522/13885/25, з 20.06.2025 проходить військову службу за мобілізацією у в/ч НОМЕР_2 , що унеможливлювало отримання кореспонденції та участь у справі.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити. Також пояснив, що на місці ДТП не був, вказаним автомобілем користувався раніше і його зупиняли працівники поліції в м. Одесі, тому цим пояснює складення протоколу саме щодо нього як водія. 
ОСОБА_2 , який є іншим учасником ДТП, в судовому засіданні пояснив, що прибув до місця виклику у зв`язку зі службовою необхідністю. Машина була припаркована біля воріт, водій ОСОБА_3 виконував маневр і зачепив службовий автомобіль. Вказав, що запропонував викликати поліцію, але ОСОБА_4 сказав, що не потрібно, розвернувся та поїхав в інший бік, а потім проїхав повз них, не зупиняючись, ОСОБА_2 стояв на дорозі і чинив супротив проїзду транспорту. На що водій вийшов, почав казати, що не треба нікого викликати, в його руках була залізна палка, якою він наніс удар по обличчю ОСОБА_2 , з приводу чого наразі триває кримінальне провадження, по транспортному засобу. Це бачили його колеги, які були поруч з ним і які знаходились в автомобілі, бо приїхали в те місце по робочим питанням.
Обидва підтвердили, що раніше не були знайомі, не мають неприязних стосунків та підстав обмовляти один одного.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у судовому засіданні, вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Щодо клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Оскаржувана постанова винесена 04.08.2025 за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 . 
Про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 сповіщено 14.06.2025 о 14:38:09 повідомленням у додаток «Viber» (а.с. 11).
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_2 № 2240 від 23.06.2025 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 з 20.06.2025 по теперішній час (а.с. 18), що свідчить про наявність об`єктивних обставин, які ускладнювали своєчасну реалізацію ним права на апеляційне оскарження судового рішення.
Зазначені обставини свідчать про те, що доводи заявника, викладені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, знайшли своє підтвердження. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає наведені підстави поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження та вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду.
Щодо суті апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне право-порушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до п. 2.10.а Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні. 
Суб`єктом правопорушення є фізично осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку. 
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.
Визнаючи винним ОСОБА_1 суд вважав доведеною його вину матеріалами справи.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 343189 від 27.05.2025 року вбачається, що 13.05.2025 о 14.55 год, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса по провулку Каркашадзе 3, став учасником дорожньо-транспортної пригоди та залишив місце події, чим порушив п. 2.10 (а) ПДР України. (а.с. 1)
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, вбачається розташування автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_3 , місце зіткнення транспортних засобів, а також наведено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП: у автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_3 – пошкоджено задній бампер. (а.с. 4-4зв)
Вказана схема підписана тільки ОСОБА_2 .
В письмових поясненнях від 13.05.2025 ОСОБА_2 зазначив, що 13.05.2025 приблизно о 14.55 год, прибувши до ТМО, зупинився біля воріт, чекаючи відкриття, відчув удар від авто Nissan Leaf, державний номер НОМЕР_1 . На пропозицію викликати наряд поліції, ОСОБА_1 відреагував криком та вдарив по обличчю, залізним предметом вдарив по авто та покинув місце ДТП, погрожуючи розправою. Коли прибув наряд поліції, було пред`явлено фотозображення можливого підозрюваного ОСОБА_1 , який мав зовнішню схожість з особою, що вчинила вказані дії. 
Також в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_5 , який був пасажиром автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_3 , в яких зазначив, що громадянину ОСОБА_2 нанесли тілесні ушкодження та погрожували «монтировкою», з тих підстав, що водій на автівці Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв ДТП із службовим авто Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , в якому знаходився пасажир та ОСОБА_2 . Фото можливого підозрюваного, яке показав наряд поліції, було дуже схожим на ту особу, яку бачили.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 обидва працюють у Одеському державному університеті внутрішніх справ.
Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 , що його не було за адресою : м. Одеса, пров. Каркашадзе, 3, а також доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу під час події, апеляційний суд оцінює критично, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, зокрема показаннями іншого учасника ДТП та поясненнями ОСОБА_5 , який був пасажиром автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_3 .
Так, ОСОБА_2 у судовому засіданні послідовно пояснив обставини події та вказав, що саме водій автомобіля Nissan ОСОБА_1 , який здійснив наїзд на службовий транспортний засіб, після зіткнення спілкувався з ним, відмовлявся від виклику поліції, залишив місце пригоди, а згодом повернувся та вийшов із транспортного засобу. Наведені показання є конкретними, узгоджуються з іншими матеріалами справи та свідчать про безпосереднє сприйняття свідком обставин події, у тому числі особи водія транспортного засобу.
Також ОСОБА_2 повідомив, що до події раніше із ОСОБА_1 знайомий не був, особистих неприязних відносин з ним не має та будь-яких підстав для його безпідставного обмовлення чи надання неправдивих показань щодо нього не існує.
Крім того, апеляційний суд акцентує увагу, що наявність кримінального провадження за ч. 1 ст. 126 КК України вагомо свідчить про те, що саме ОСОБА_1 був безпосереднім учасником подій в зазначені в протоколі місце, дату та час - 13.05.2025 о 14:55 год., та був за кермом транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з НОМЕР_1 , в м. Одеса по провулку Каркашадзе, 3.
Хоча ОСОБА_1 і не має доводити свою невинуватість, проте не позбавлений права надавати власні докази, а саме – перебування його в іншому місці в час ДТП, проте пояснив, що на той момент ще не проходив військову службу. А стверджуючи, що він раніше користувався вказаною автівкою Nissan Leaf, д.н.з НОМЕР_1 на підставі цивільного договору і потім повернув її володільцю, не надав жодного доказу вибуття авта з його законного володіння у передбачений законом спосіб.
Виходячи із диспозиції за ст. 122-4 КУпАП слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2026 року, накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Враховуючи доведеність причетності ОСОБА_1 до ДТП 13.05.2025, та який в подальшому залишив місце ДТП, можна дійти висновку, що в діях ОСОБА_1 наявне порушення п. 2.10.а ПДР, що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Оцінюючи доводи скарги, що порушено права на захист, оскільки справу було розглянуто без його участі, апеляційний суд вказує, що права ОСОБА_1 наразі забезпечені шляхом надання йому можливості бути вислуханим апеляційним судом під час апеляційного перегляду постанови суду та отримати відповіді на свої аргументи щодо незгоди із судовим рішенням, під час чого ним не спростовано правильних висновків суду.
Доводи апелянта про те, що суд не перевірив наявність адміністративного правопорушення та винуватість особи, а рішення ухвалено формально без всебічного та повного дослідження обставин справи, є необґрунтованими. З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дослідив усі наявні докази, надав їм оцінку в їх сукупності та перевірив доводи сторін, після чого дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності складу адміністративного правопорушення. Підстав вважати судовий розгляд формальним або таким, що проведений неповно, не встановлено.
Відсутність у матеріалах справи фото- чи відеофіксації події, результатів технічних досліджень або окремих документів, що підтверджують наявність пошкоджень транспортних засобів, саме по собі не свідчить про недоведеність обставин правопорушення. 
Законодавство не встановлює обов`язковості саме таких доказів для підтвердження факту дорожньо-транспортної пригоди. Натомість відповідні обставини можуть підтверджуватися сукупністю інших належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, яким судом надано належну оцінку.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд поклав в основу рішення лише протокол поліції та пояснення зацікавлених осіб, які не можуть вважатися достатніми й об`єктивними доказами вини, є необґрунтованими. Протокол про адміністративне правопорушення та пояснення учасників події є передбаченими законом джерелами доказів і підлягають оцінці судом нарівні з іншими доказами. 
Посилання заявника на порушення принципу презумпції невинуватості не знаходить свого підтвердження у матеріалах справи. Суд першої інстанції не виходив із припущень щодо винуватості особи, а встановив обставини справи на підставі досліджених доказів, кожному з яких надано належну правову оцінку. Висновок суду ґрунтується на сукупності доказів, а не на недоведених припущеннях, у зв`язку з чим підстав вважати зазначений принцип порушеним немає.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова