ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 297/4281/25 пров. № А/857/17843/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Загреви М.С.,
представник позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 березня 2026 року у справі № 297/4281/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
суддя в 1-й інстанції – Ніточко В.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Тячів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6396464 від 23.12.2025 року. 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.03.2026 у справі № 297/4281/25 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № № 6396464 від 23.12.2025 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, Департамент патрульної поліції оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Просить задовольнити апеляційну скаргу, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 березня 2026 року у справі № 297/4281/25 – скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Частиною 4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи про те, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6396464 від 23 грудня 2025 року (09:20:19), винесеної поліцейським 1 взводу 3 роти батальйону управління патрульної поліції у Закарпатській області Бровдієм В.І., Боднар А.І., 23 грудня 2025 року, о 09 год. 18 хв. 45 с., керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті Сільце, вулиця Центральна (60 років Жовтня), а/д Н-09, 34 км, рухався зі швидкістю 96 км/год, чим порушив п. 12.4. ПДР України, у зв`язку із чим на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп., за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Місце розгляду справи: Закарпатська область, Берегівський район, с. Сільце, вул. Центральна (60 років жовтня).
Із долученого до відзиву відеозапису з приладу TruCam відомо, що 23 грудня 2025 року о 09:17:29 на ділянці дороги рухається автомобіль Volkswagen, з номерним знаком НОМЕР_1 . В нижньому лівому кутку відеозапису зазначено 96 km/h (APP). По зустрічній смузі руху проїжджають транспортні засоби та видно будівлі.
Згідно долученої до відзиву роздруківки з приладу TruCam, на ділянці дороги знаходиться автомобіль Volkswagen, з номерним знаком НОМЕР_1 . Також, попри дорогу розташовані будівлі. Зазначена дата 23/12/2025, час 09:17:29, швидкість 96 км/год., обмеження швидкості 50 км/год. та координати: автодорога Н09, 48°17’17.91» N 22°59’05.59» E.
Із довідки інспектора ІІ категорії СТЗ УПП в Закарпатській області ДПП від 27 лютого 2026 року відомо, що відео з портативних відеореєстраторів, автореєстраторів, здійснені працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за період чергування 23 грудня 2025 року відсутні, оскільки вони не зберігались довше необхідного терміну (30 діб) згідно п.3 розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що для притягнення позивача до адміністративної відповідальності має значення не сам факт проходження автодороги через населений пункт, а безпосередньо форма і вид дорожнього знаку, який вказує на режим швидкості.
Згідно долученої до відзиву роздруківки з приладу TruCam, координатами вчинення позивачем порушення ПДР зазначено: автодорога Н09, 48°17’17.91 «N 22°59’05.59» E.
Відповідно до сервісу Google maps 34 кілометр автодороги Н-09 пролягає саме через населений пункт Сільце.
Відповідно, при в`їзді в населений пункт Сільце повинні бути встановлені дорожні знаки 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.50 «Кінець населеного пункту», які інформують водіїв про початок села Сільце та відповідно про закінчення вказаного населеного пункту, а отже швидкісний режим транспортних засобів на вказаній ділянці автодороги Н-09 встановлює обмеження швидкості руху не більше 50 км/год, що обумовлено пунктом 12.4 ПДР України.
Однак, суд першої інстанції вважав, що відповідачем не надано доказів того, що відповідний знак «5.49» розміщений на відповідному місці у видимій зоні, без перешкод для сприйняття.
Тобто, відповідач не надав суду належних, достатніх та достовірних доказів, в тому числі і фото- чи відеозапис на підтвердження правомірності свого рішення, тобто те, що позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год в населеному пункті, позначеному дорожніми знаками 5.49, 5.50, тим самим не довів законність винесення постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, складеної відносно ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а отже факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого п.12.4 ПДР України не підтверджено належними та допустимими доказами.
Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з такими та зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку відповідних органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Так, ст. 210 КУпАП визначає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Нормами статті 285 КУпАП, яка регулює оголошення постанови по справі про адміністративне правопорушення і вручення її копії передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
За правилами ст. 289 КУпАП Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Статтею 291 КУпАП передбачено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Частиною третьою статті 299 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. 
Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903 2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. 
Відповідно до п. 4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, шо містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Виходячи з наведеного, після підтвердження відповідності вимірюваній швидкості транспортних засобів лазерних LТІ 20/20 ТгuСАМ II вимогам нормативно правових актів (технічних регламентів). їх дозволяється вводити в обіг/експлуатацію.
Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 року № 04/05/02-2522 який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних, дію якого продовжено листом ДЗІ Адміністрації Держспецзв`язку від 29.06.2023 № 04/05/01-3623/СЕД до кінця дії воєнного стану в Україні.
23.12.2025 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 000618, за адресою: автомобільна дорога Н-09 «Мукачево - Рахів - Богородчани - Івано Франківськ - Рогатин - Бібрка - Львів» км. 34, що пролягає через населений пункт Сільце, вул. Центральна, було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався швидкістю 96 (дев`яносто шість) км/год, в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 46 (сорок шість) км/год, порушивши п. 12.4 ПДР України. На підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» транспортний засіб було зупинено. Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , пояснив причину, підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.
Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності що підтверджується підписом позивача в п. 8 постанови серії ЕНА № 6396464 від 23.12.2025
Відповідачем до матеріалів справи долучено фотознімок, сформований технічним приладом TruCam, який містить усі необхідні технічні дані фіксації правопорушення, а саме: назву файлу, дату та час здійснення фіксації, серійний номер приладу, зафіксовану швидкість руху транспортного засобу, відстань, на якій здійснювався вимір швидкості, встановлене обмеження швидкості на відповідній ділянці дороги, назву ділянки автомобільної дороги, де проводився замір, а також географічні координати місця фіксації. 
Тобто, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Зазначені координати при їх відтворенні у картографічних сервісах дають можливість встановити місце фіксації правопорушення на ділянці автомобільної дороги Н-09, яка проходить через населений пункт Сільце Закарпатської області. З фотознімку з приладу TruCam також вбачається, що відстань від місця розташування приладу до транспортного засобу, яким керував позивач, становила 163,2 м, що свідчить про те, що транспортний засіб перебував у зоні контролю приладу на відповідній ділянці дороги.
Суд апеляційної інстанції здійснивши використання вказаних координат місця знаходження транспортного засобу отримав докази знаходження транспортного засобу в межах населеного пункту.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 березня 2026 року у справі № 297/4281/25 – скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 12.05.26