номер провадження справи 27/43/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2026 Справа № 908/885/26
м. Запоріжжя Запорізької області,

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбухової В.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/885/26

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” (пр. Володимира Князя, буд. 102, кв. 245, м. Одеса, 65025, ідентифікаційний код юридичної особи 46094241)
До відповідача: Підприємства об`єднання громадян “Світанок” Громадської організації “Осіб з інвалідністю “Надія на життя” (пр. Соборний, буд. 230, оф. 11А, м. Запоріжжя, 69006, ідентифікаційний код юридичної особи 43652105) 
про стягнення 138 943 грн 85 коп.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

16.06.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/885/26.
Розпорядженням керівника апарату суду № П-118/26 від 16.06.2026, враховуючи перебування судді Дроздової С.С. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 908/885/26.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.06.2026, вказану заяву передано на розгляд судді Проскурякову К.В.
Ухвалою суду від 17.06.2026 прийнято заяву до розгляду та розгляд заяви призначено на 26.06.2026 без повідомлення учасників справи.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути вказану заяву.
26.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.
Розглянувши в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/885/26, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.06.2026 у справі №908/885/26 позов задоволено частково, стягнуто з Підприємства об`єднання громадян “Світанок” Громадської організації “Осіб з інвалідністю “Надія на життя” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” 3% річних в сумі 51,78 грн. та 0,99 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Повернути ТОВ «К2Т ГРУП» з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 605,68 грн., відповідно до платіжної інструкції № 8377 ТЕ4Х-7855-43ЕА від 07.04.2026 та видати відповідну ухвалу.
У позовній заяві від 08.04.2026 вказано, що Позивач поніс судові витрати за подання позовної заяви у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40грн. та планує понести додаткові витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої становить 12 000,00 грн. Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані додатково до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/885/26 ТОВ “К2Т ГРУП” посилається на те, що 04.05.2026 на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, Позивачем разом із клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вих. № 0503, були надані наступні документи, які продубльовано разом із цією заявою: детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги; договір про надання правничої допомоги із додатковою угодою № 1 від 12.03.2026 р.; акт приймання-передачі наданих послуг від 27.04.2026 р.; виписка по рахунку про отримання коштів за Договором про надання правничої допомоги від 12.03.2026 р. Також зазначив, що суд не має права зменшити суму правничих витрат з власної ініціативи. Це суперечить нормам ЦПК, ГПК та КАС. Адже розмір гонорару визначається лише домовленістю адвоката з клієнтом, а суд не може втручатися в ці правовідносини. Зменшення витрат можливе лише за клопотанням іншої сторони, яка довела їх неспівмірність. Тож проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати інша сторона (додаткова постанова ВС від 11.12.2020 у справі №911/4242/15.). І якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом. Проте цей розсуд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК. Ці критерії суд застосовує за наявності доказів, що надані стороною, яка вказує на неспівмірність витрат (постанова КГС від 13.06.2019 у справі №922/1350/18). При цьому досвід адвоката не може бути підставою для зменшення витрат. ВП ВС у справі №910/12155/22 зазначив: твердження «чим більш досвідчений адвокат, тим менше він має отримувати відшкодування адвокатських витрат» не відповідає принципу розумності (постанова від 13.02.2024). Компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати. Якщо сторони договору про надання правничої допомоги домовилися про оплату витрат у майбутньому, ці суми також мають бути відшкодовані. І надання до суду банківських документів про сплату адвокатського гонорару не є обов`язковою умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. На підставі викладеного, Позивач просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 908/885/26, яким вирішити питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.
Судом встановлено, що 25.08.2025 між Адвокатом Чернявською Ганною Андріївною (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” (далі – Замовник) укладено договір про надання правничої допомоги (далі – Договір) відповідно до п.1.1. якого, предметом цього договору є надання Виконавцем правової допомоги на тимчасовій, професійній основі.
Відповідно до п. 4.2. договору, сума гонорару, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням даного договору, строки та порядок проведення розрахунків та інші умови погоджуються сторонами, шляхом підписання додаткової угоди, яка є невід`ємною складовою даного договору.
12.03.2026 сторони також уклали Додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 12.03.2026 про наступне: згідно з п.1.1. в порядку та на умовах, визначених Договором Адвокат зобов`язується надати Замовнику правничу допомогу стосовно стягнення в судовому порядку в суді першої інстанції безпідставно отриманих грошових коштів з Підприємства об`єднання громадян “Світанок” Громадської організації “Осіб з інвалідністю “Надія на життя” (код за ЄДРПОУ 43652105). Сторони узгодили, що в вартість правничої допомоги входять послуги з підготовки тексту відповідних запитів, листів, заяв, які необхідні для підготовки та збирання доказової бази до позову.
У пункті 1.2. Додаткової угоди сторони погодили, що розмір гонорару Адвоката за надання правничої допомоги Замовнику за п. 1.1. цієї Додаткової угоди, складає 12 000,00 грн без ПДВ..
Оплата вартості правничої допомоги Адвоката здійснюється двома платежами: 5 300,00 грн. протягом 30 (тридцяти) банківських днів після надсилання Господарським судом Запорізької області ухвали про відкриття провадження у справі; 6 700,00 грн. протягом 15 банківських днів після надсилання Господарським судом Запорізької області повного тексту рішення у справі.
Відповідно до п.1.6. Додаткової угоди, ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами і діє протягом строку дії договору.
У Детальному опису наданої правничої допомоги перелічені послуги на суму 12 000,00 грн.
Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 27.04.2026, Адвокатом була надана наступна правнича допомога: аналіз фактичних обставини справи, підготовка тексту листа-вимоги Відповідачу про повернення грошових коштів та відправка Боржнику – 1 000,00 грн.; підготовка тексту та направлення позовної заяви Відповідачу поштою та до електронного суду – 8 000,00 грн.; підготовка та відправка клопотання відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України Відповідачу поштою та до електронного суду – 1 000,00 грн.; підготовка та відправка заяви про зміну предмету позову Відповідачу поштою та до електронного суду – 2 000,00 грн. Всього: 12 000,00 грн.
Вказані вище договір, Додаткова угода та Акт підписані та скріплені печатками з обох сторін.
На підставі договору від 1.03.2026 та рахунку від 12.03.2023 №460942411203, ТОВ “К2Т ГРУП” здійснило на користь Виконавця оплату на суму 5 300,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 01.05.2026.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтями 124, 126, 129 ГПК України визначено порядок заявлення, підтвердження та розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Для їх розподілу сторона повинна надати договір про надання правничої допомоги, детальний опис виконаних адвокатом робіт та докази, що підтверджують вартість таких послуг, які сплачені або підлягають сплаті відповідно до умов договору.
За змістом статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги є домовленістю, за якою адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а клієнт — оплатити її вартість. Відповідно до статті 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката, а порядок його визначення встановлюється договором сторін. Гонорар може визначатися у фіксованому розмірі або як погодинна оплата.
Верховний Суд у постанові від 07.09.2020 у справі №910/4201/19 зазначив, що при встановленні сторонами фіксованого розміру гонорару його розмір не залежить від фактичної кількості часу, витраченого адвокатом на виконання доручення.
Крім того, відповідно до пункту 1 частини другої статті 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті відповідно до умов договору. Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд застосовує критерії, визначені частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, а саме оцінює співмірність заявлених витрат зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову, значенням спору для сторін, а також перевіряє, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи та чи є вони обґрунтованими.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що суд не вправі довільно зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу лише з мотивів незгоди з розміром погодженого сторонами гонорару. Таке зменшення можливе виключно за наявності належних доказів невідповідності заявлених витрат критеріям, визначеним частиною четвертою статті 126 ГПК України. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Частинами п`ятою та шостою статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення.
Водночас відповідно до правового висновку, викладеного у додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №916/1777/19, суд, вирішуючи питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, повинен перевірити належність, допустимість та достовірність поданих доказів, а також відповідність зазначеного у них обсягу наданої правничої допомоги матеріалам справи.
Оцінюючи подані позивачем докази відповідно до вимог статей 73–79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у справі №908/885/26, її обсяг та вартість.
Подані докази також підтверджують, що заявлені до відшкодування витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи та відповідають вимогам статей 123, 126 ГПК України щодо їх документального підтвердження.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо погодженого сторонами розміру гонорару можливе лише за умови доведення його невідповідності критеріям, визначеним частиною четвертою статті 126 ГПК України. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.
У цій справі сторони договору погодили фіксований розмір гонорару.
Відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що заявлена до відшкодування сума не відповідає фактичному обсягу наданої правничої допомоги або є неспівмірною критеріям, визначеним процесуальним законом.
Оцінюючи співмірність заявлених витрат, суд враховує предмет спору, ціну позову, характер спірних правовідносин, обсяг підготовлених адвокатом процесуальних документів, а також те, що заявлена сума витрат становить 12 000,00 грн., або 11,57 % від ціни позову, яка складала 138 943,85 грн.
Також суд враховує, що вже після відкриття провадження у справі №908/885/26 (ухвала від 13.04.2026), 01.05.2026 відповідач частково поставив товар на суму 45 000,00 грн. та 24.04.2026 повернув останню суму безпідставно отриманих коштів на суму 90 000,00 грн. у зв`язку із чим позивач здійснив перерахунок розміру відшкодування в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме: 3% річних за період з 06.01.2026 по 24.04.2026, що складає 1 153,97 грн та інфляційних втрат за період грудень 2025 року по лютий 2026 року, що складає 1 806,30 грн.
У рішенні Господарського суду Запорізької області від 12.06.2026 у справі №908/885/26 встановлено, що «У заяві про зміну предмета позову від 04.05.2026 позивач по суті зменшив позовні вимоги у зв`язку з частковою поставив товару відповідачем на суму 45 000 грн 00 коп. та поверненням остаточної суму безпідставно отриманих коштів на суму 90 000 грн 00 коп. Також, позивачем були зменшені суми 3% річних та інфляційних втрат.
Таким чином, має місце нова ціна позову, заявлена позивачем, а саме: вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 06.01.2026 по 24.04.2026 в сумі 1 153,97 грн та інфляційних втрат за період грудень 2025 року по лютий 2026 року в сумі 1 806,30 грн.»
Вказаним рішенням суду позов задоволено частково та стягнуто з Підприємства об`єднання громадян “Світанок” Громадської організації “Осіб з інвалідністю “Надія на життя” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” 3% річних в сумі 51,78 грн., що становить 1,5 % від заявлених (змінених) позовних вимог, які становлять загальну суму 2 960,27 грн.
Відповідач не спростував реальності та необхідності заявлених витрат, не надав належних доказів їх неспівмірності та не подав обґрунтованого контррозрахунку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є реальним, необхідним, документально підтвердженим, співмірним зі складністю справи, обсягом наданої професійної правничої допомоги та відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 126 і частиною п`ятою статті 129 ГПК України.
Водночас рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.06.2026 у справі №908/885/26 позов задоволено частково, в якому зазначено що відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, первісно заявлені позовні вимоги становлять суму 138 943,85 грн. та заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн. Отже, позовні вимоги з урахуванням часткової поставки товару та повернення суми безпідставно отриманих коштів обґрунтовано заявлені на суму 135 983,58 грн. та стягнуто за рішенням суду 3% річних в сумі 51,78 грн., що загалом складає суму 136 035,36 грн. та становить 97,91 %, відмовлено позивачу в 2,09% від заявлених первісних позовних вимог. 
Таким чином, із заявлених та визнаних судом обґрунтованими витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000,00 грн. стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням пропорційності задоволених судом позовних вимог підлягає 11 749,20 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови та судові накази.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/885/26 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 126, 129, 232, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, – 
ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/885/26 задовольнити частково.
2. Прийняти додаткове рішення та стягнути з Підприємства об`єднання громадян “Світанок” Громадської організації “Осіб з інвалідністю “Надія на життя” (пр. Соборний, буд. 230, оф. 11А, м. Запоріжжя, 69006, ідентифікаційний код юридичної особи 43652105) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “К2Т ГРУП” (пр. Володимира Князя, буд. 102, кв. 245, м. Одеса, 65025, ідентифікаційний код юридичної особи 46094241) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 749 (одинадцять тисяч сімсот сорок дев`ять) грн. 20 коп. Видати наказ після набрання додатковим рішенням чинності.

Повний текст рішення складено та підписано: 01.07.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 241 ГПК України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.