ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 р. 	Справа № 520/25176/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 17.11.25 по справі № 520/25176/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про перерахунок пенсії № 914140135757, а також протокол перерахунку пенсії від 27.08.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугою років з 01.01.2022 відповідно до довідки Прокуратури Донецької області № 211019вн-2025 від 26.08.2025 відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% заробітної плати без обмеження її граничним розміром та здійснити відповідні виплати з урахуванням тих, які вже були проведені.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність дій ГУ ПФУ в Харківській області, які полягали зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 , призначеної у 2002 році відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 (далі – Закон № 1789-XII) у розмірі 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури та проведенні перерахунку пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі – Закон № 1697-VII) у розмірі 60% заробітної плати за відповідною посадою працівника прокуратури з обмеженням її граничного розміру десятьма прожитковими мінімумами доходів громадян.
Вважає, що зменшення відсоткового значення розміру його пенсії з 90% до 60% та обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами є незаконним, оскільки на час призначення йому пенсії законом не було встановлено обмежень щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/25176/25 позов - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року у справі 520/25176/25 та ухвалити нове рішення яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що на час призначення позивачу пенсії особливості пенсійного забезпечення визначались статтею 50-1 Закону № 1789-XII, а Закон № 1697-VII взагалі ще не був прийнятим, а тому дія статті 86 Закону № 1697-VII, якою передбачено, що пенсія призначається у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, та їх розмір не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, на призначену у 2002 році ОСОБА_1 пенсію не поширюється, адже згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а тому і не можуть погіршувати права пенсіонерів.
Стверджував, що судом не було досліджено та з`ясовано обставини, з яких відповідач здійснив перерахунок пенсії саме з серпня 2024 року, не зважаючи на те, що довідка складена станом на 01.01.2022, а у 2024 році не відбувалося жодного підвищення заробітної плати працівникам прокуратури, на що, зокрема, вказано у протоколі перерахунку.
Переконував, що висновок суду про те, що прийняте відповідачем рішення нібито не призвело до погіршення правового становища позивача, є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, адже внаслідок перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 було зменшено майже наполовину, що напряму порушує його права, особливо в умовах воєнного стану та з урахуванням стану здоров`я позивача.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до громадянства України та згідно з протоколом перерахунку пенсії від 10.10.2023 особовий рахунок № НОМЕР_1 був відкритий - 03.12.2002, тобто, календарною датою первісного призначення пенсії є - 03.12.2002.
Згідно з протоколом перерахунку пенсії від 10.10.2023 розмір пенсії складав - 90% від заробітку - 44531,20 грн.
З 13.12.2019 позивач отримував пенсію за вислугу років у розмірі 90% від розміру заробітної плати у порядку Закону №1697-VIII та перебував на обліку в УПФУ в м. Маріуполі Донецької області. Розмір пенсії, обчисленої суб`єктом владних повноважень до виплати складав: з 13.12.2019 - 40078,08 грн; з 01.01.2020 - 40078,08 грн; з 01.01.2021 - 40.078,08 грн; з 01.07.2021 - 18540,00 грн; з 01.12.2021 - 19.340,00 грн, з 01.07.2022 - 20270,00 грн, з 01.12.2022 - 20.930,00 грн; з 26.08.2024 - 23610,00 грн.
Показник загального стажу роботи позивача в органах прокуратури становить 24 роки 03 місяці 02 дні, загальний страховий стаж становить 26 років 10 місяців 08 днів.
26.08.2025 Донецькою обласною прокуратурою була видана позивачу довідка № 21-10192ВН-25 про складові заробітної плати діючого прокурора станом на 01.01.2022 у загальній сумі 105000,00 грн (оклад за посадою 60000,00 грн; надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 24.000,00 грн; надбавка за роботу з таємними документами 10% - 6000,00 грн; матеріальна допомога на оздоровлення (1/12) - 7.500,00 грн; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (1/12) - 7.500,00 грн).
За викладеними у позові твердженнями, оскільки на даний час заявник перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, 27.08.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок розміру раніше призначеної пенсії у розмірі 90% від суми збільшеної заробітної плати, без обмеження розміру на підставі довідки прокуратури Донецької області № 211019вн-2025 від 26.08.2025.
За наслідками розгляду звернення позивача ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення від 04.09.2025 № 914140135757, відповідно до якого позивачу було проведено перерахунок пенсії у розмірі 60% (63000,00 грн) від розміру заробітної плати (105000,00 грн), а пенсія до виплати була обчислена у розмірі 23.610,00 грн.
Розмір пенсії до виплати після перерахунку з 01.01.2025 склав 23610,00 грн, що є ідентичним розміру пенсії до виплати після минулого перерахунку 28.08.2024 (23.610,00 грн).
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права на належне соціальне забезпечення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20, від 24.05.2021 у справі № 140/3802/21, від 12.01.2022 у справі № 140/24264/21, від 14.09.2022 у справі № 380/7330/21, від 17.11.2022 у справі № 140/1022/21, від 29.06.2022 у справі № 500/5077/21, від 22.08.2023 у справі № 140/7066/21, від 19.09.2023 у справі № 420/14885/21, від 14.05.2024 у справі № 460/144/21, від 11.01.2024 у справі № 200/7169/21, від 24.06.2024 у справі № 580/4286/20, дійшов висновку, що рішення тероргану системи ПФУ з приводу обчислення пенсії прокурора до виплати десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність належить кваліфікувати у якості правомірного.
Судом також враховано, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (серпень 2025 року) стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ втратила чинність, а тому на спірні правовідносини поширюються положення частини 2 статті 86 Закону № 1697-VII, згідно з вимогами яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
З огляду на те, що у межах спірних правовідносин обмеження пенсії максимальним розміром визнано судом правомірним, суд першої інстанції дійшов висновку, що календарна дата вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу перерахунку пенсії позивача у зв`язку із зростанням поточного заробітку діючого прокурора станом на 01.01.2022 не має жодного юридичного значення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Колегією суддів встановлено, що на дату призначення ОСОБА_1 пенсії (03.12.2002) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції від 16.11.1995.
Так, відповідно до пункту а статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ від 16.11.1995, яка діяла станом на момент призначення пенсії позивачу, слідчим працівникам незалежно від віку з вислугою не менше 20 років на посадах слідчого, начальника або заступника начальника слідчого підрозділу (відділу, частини), що безпосередньо займається провадженням попереднього слідства, - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується: на слідчій роботі - на три відсотки, а на будь-якій прокурорській посаді – на два відсотки заробітку, з якого обчислюється пенсія.
26.07.2001 Закон № 1789-ХІІ викладено у новій редакції.
Так, за правилами частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, в редакції чинній на час призначення пенсії, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Згідно із частиною дванадцятою вказаної статті Закону № 1789-ХІІ, в редакції від 26.07.2001, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина сімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, в редакції чинній на час призначення пенсії).
Так, відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 10.10.2023 з 13.12.2019 позивач отримував пенсію за вислугу років у розмірі 90% від розміру заробітної плати (44531,20 грн). Розмір пенсії з 13.12.2019 складав - 40078,08 грн.
Слід зазначити, що до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ вносилися зміни Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі - Закон № 3668-VI), внаслідок яких наведена вище частина сімнадцята статті 50-1 Закону 1789-ХІІ з 1 жовтня 2011 року стала вісімнадцятою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.
Водночас 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (далі – Закон № 1697-VІІ), відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України “Про прокуратуру” від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
З набранням чинності Законом № 1697-VІІ пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно із частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 стверджує, що набуте ним право на отримання пенсії у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати згідно зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ не може бути звужене, а обмеження пенсії максимальним розміром на нього не розповсюджуються, оскільки перерахунок пенсії пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії, а тому при визначенні розміру перерахованої пенсії не можна застосовувати законодавство, яке прийняте після призначення пенсії, крім випадків покращення становища особи, якій здійснюють такий перерахунок.
Колегія суддів звертає увагу, що в цій справі спірним є відсотковий розмір та відповідно до вимог якого закону слід було перерахувати пенсію позивача, та чи розповсюджуються на нього встановлені Законом № 3668-VI та Законом № 1697-VII обмеження розміру пенсії.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Вирішуючи питання щодо визначення норм права, які регулюють спірні правовідносини, Верховний Суд виходив із такого.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону № 1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.
Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.
Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом № 1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону № 1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону № 1697-VII.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 N 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.
Колегія суддів зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.
Отже, Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20 сформовано правовий висновок, згідно з яким до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. 
Матеріалами справи підтверджено, що до здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Прокуратури Донецької області № 211019вн-2025 від 26.08.2025 позивач отримував пенсію у сумі 20 930 грн, при цьому стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII в частині перерахунку пенсії втратила чинність.
Отже, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону № 1697-VII, за змістом яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, що і було зроблено відповідачем у цій справі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати.
Наведений висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.12.2021 по справі № 580/5962/20, в якій суд касаційної інстанції відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а у подібних правовідносинах, та узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі № 580/5427/21.
З приводу застосування при перерахунку пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1789-XII, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, колегія суддів зазначає наступне.
Наявним в матеріалах справи протоколом перерахунку пенсії позивача підтверджено, що з 26.08.2024 розмір пенсії ОСОБА_1 складає 23610,00 грн (а. с. 11), тобто відповідачем застосовано обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами.
Так, за змістом статті 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України “Про прокуратуру”, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції. 
При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.
З наведеного слідує, що положення пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.
Закон № 1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Отже, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
Слід зазначити, що пункт 2 розділу II Прикінцеві та Перехідні положення Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII. 
Таким чином, оскільки внаслідок здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний, колегія суддів приходить до висновку, що на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами. 
Вищенаведений висновок суду апеляційної інстанції повністю відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, від 14.11.2022 № 540/1351/21.
При цьому, колегія суддів зауважує, що розмір пенсії позивача обмежувався максимальним розміром не лише з 26.08.2024. Так, відповідно до наявного у матеріалах справи протоколу перерахунку пенсії версії 1.6.76.1 від 11.10.2023 (а. с. 7-8) пенсія позивачу виплачувалась з 01.07.2021 у розмірі 18540,00 грн, з 01.12.2021 - 19.340,00 грн, з 01.07.2022 - 20270,00 грн, а з 01.12.2022 - 20930,00 грн, тобто також обмежувалась максимальним розміром (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дата здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Прокуратури Донецької області № 211019вн-2025 від 26.08.2025 (з 01.02.2022 чи з 26.08.2024) не матиме впливу на спірні правовідносини, оскільки у будь – якому разі, розмір пенсії позивача буде дорівнювати максимальному, який йому і виплачувався починаючи з 01.07.2021.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення про перерахунок пенсії позивача № 914140135757 на підставі довідки Прокуратури Донецької області № 211019вн-2025 відповідач діяв у межах наданих повноважень та у встановлений законом спосіб, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/25176/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій