ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

23 червня 2026 року	Справа №160/6732/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

УСТАНОВИВ:

19.03.2026 ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому просить:
- скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.12.2025 року № 2227961 2411-0462-ІІА12020010000033698 про сплату ОСОБА_2 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості у розмірі 19113,98 грн. за 2020 рік;
- зупинити примусове стягнення за податковим повідомленням-рішенням від 16.12.2025 року № 2227961-2411-0462-ІІА12020010000033698 про необхідність сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості у розмірі 19113,98 грн до ухвалення рішення у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості у розмірі 19113,98 грн за 2020 рік відповідно до ППР від 16.12.2025 року № 2227961- 2411-0462-ІІА12020010000033698 є протиправним та не відповідає вимогам податкового законодавства, а зазначене рішення є безпідставним, необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було винесено з порушеннями ППР від 16.12.2025 року та з грубими порушеннями її направлено з порушенням строків давності.
Ухвалою від 26 березня 2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі № 160/6732/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
16 квітня 2026 року до суду від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач зазначив, що розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_2 за 2020 рік проводився в автоматизованому режимі за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України та у відповідності до вимог Податкового кодексу України. 
Щодо строку давності, відповідач зазначив, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) протягом 1095 календарних днів, з урахуванням періоду зупинення такого строку давності з 18.03.2020 по 31.07.2023 рік включно. Тож оскаржуване ППР нараховано в межах строків, визначених п. 102.1 статті 102 ПК України. Також вказав, що відповідачем дотримано всіх процедур направлення/вручення ППР. Просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
19 січня 2026 року ОСОБА_1 - мати неповнолітнього ОСОБА_2 , отримала засобами Укрпошти податкове повідомлення-рішення від 16.12.2025 року №2227961-2411-0462-UА12020010000033698 про необхідність сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 19113,98 грн за 2020 рік. 
ОСОБА_1 оскаржила вказане податкове повідомлення-рішення від 16.12.2025 року №2227961-2411-0462-UА12020010000033698 до Державної податкової служби України. 
Рішенням Державної податкової служби України №3387/0/99-00-06-01-02-06 від 10.02.2026 скарги залишена без розгляду.
ОСОБА_1 вважає, що податкове повідомлення-рішення від 16.12.2025 року № 2227961 2411-0462-UА12020010000033698 протиправне та таке, що підлягає скасуванню, оскільки органом ДПС порушено строки надсилання ППР на 1095 днів, а також оскаржуване рішення не містить посилання на місцеві нормативно-правові акти органів місцевої влади.
Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням про застосування штрафу, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, а також доводам відповідача у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.
Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 Податкового кодексу. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.
Матеріалами справі підтверджено, що податковим органом сформовано податкове повідомлення-рішення №2227961 2411-0462-ІІА12020010000033698 16.12.2025 року про сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.
У відповідності до п.266.7.2 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно із п.266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:
а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
У відповідності до п.102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
За вказаних обставин, податковий орган вправі в межах строків передбачених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів, визначити грошове зобов`язання платнику податків за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
Порушення строків складання податкового повідомлення рішення згідно п.266.7.2 ст. 266 ПК України призводить до звільнення платника податків від відповідальності, передбаченої ПК України лише за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
ПК України не міститься норм, які вказують про звільнення саме від сплати грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у разі порушення строків складання податкового повідомлення рішення згідно п.266.7.2 ст. 266 ПК України.
Не дотримання строків передбачених п. 266.7.2 ст. 266 ПК України може свідчити лише про недотримання відповідачем процедури їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірних податкових повідомлень рішень і, як наслідок, їх скасування.
Якщо податкове повідомлення рішення податкового органу прийнято ним у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені ПК України.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.02.2018 року у справі № 820/1975/17 та у постанові від 06.11.2018 року у справі № 808/144/18, у будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.
Щодо доводів позивача про відсутність у податковому повідомленні-рішенні посилання на рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок податку, суд зазначає про таке.
Відповідно до пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються рішеннями відповідних місцевих рад у межах, визначених цим Кодексом.
Водночас обов`язок контролюючого органу щодо зазначення у податковому повідомленні-рішенні конкретного рішення органу місцевого самоврядування нормами Податкового кодексу України не передбачений, а сам факт встановлення відповідних ставок податку органом місцевого самоврядування є загальновідомим та нормативно визначеним.
Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що при нарахуванні податку відповідач застосоваво ставки, які не відповідають рішенню відповідної місцевої ради або перевищують граничні розміри, встановлені законодавством.
Щодо доводів позивача про протиправність направлення податкового повідомлення-рішення, суд зазначає, що матеріали справи містять докази направлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення засобами поштового зв`язку та його отримання представником позивача, що узгоджується з вимогами статті 42 Податкового кодексу України.
Інші доводи позивача носять припущення та не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи за наявним матеріалами, в межах підстав позову, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук