Справа № 991/3260/26
Провадження № 1-кп/991/44/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Київ          
Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , 
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого Державного агентства резерву України ОСОБА_9 ,
представника потерпілого і цивільного позивача ТОВ «Житомирський бронетанковий завод» ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції власними технічними засобами),

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт та угоду (зі змінами) про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 у справі 991/3260/26 (провадження 1 кп/991/44/26) за обвинуваченням  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гуйва, Житомирського району, Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, одружений, має вищу освіту, на час вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду директора ДП «ЖБТЗ», полковник запасу Збройних Сил України, пенсіонер, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:
 
1.Історія провадження
04 травня 2023 року до Вищого антикорупційного суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та цивільним позовом Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та Особи 1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 для розгляду кримінального провадження визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 08.05.2023 призначено підготовче судове засідання. За наслідками підготовчого судового засідання 20.06.2023 кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

01.07.2024 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» в результаті реорганізації, шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирський бронетанковий завод».

В судовому засіданні ухвалою суду від 18.09.2024 вирішено питання про залучення у якості потерпілого в порядку правонаступництва ДП «ЖБТЗ» - ТОВ «ЖБТЗ».

З урахування того, що під час подій, описаних в обвинувальному акті, ДП «ЖБТЗ» мало організаційно-правову форму державного підприємства, суд далі по тексту буде використовувати найменування - ДП «ЖБТ» до моменту його реорганізації на ТОВ «ЖБТЗ».

03.10.2025 прокурором подано обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 за обвинуваченням ОСОБА_7 та Особи 1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України в частині викладення окремих фактичних обставин, у тому числі в частині суми збитків, завданих злочином та юридичного формулювання кваліфікації кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 06.04.2026 виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження № 42016060360000008 від 12.01.2016 в частині обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України у зв`язку зі згодою сторін на подальше укладення угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 

10.04.2026 прокурором у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 до суду скеровано угоду про визнання винуватості від 08.04.2026, укладену між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_11 . Угода погоджена заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 

27.04.2026 в судовому засіданні прокурор подав зміни до п. 7 угоди про визнання винуватості від 23.04.2026, в частині призначення додаткового покарання за ч. 5 ст. 191 КК України у виді конфіскації частини належного ОСОБА_7 майна, а саме земельної ділянки (0,1200 га), кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, розташованої за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада. Зміни до угоди про визнання винуватості підписані прокурором, обвинуваченим ОСОБА_7 , та погоджені заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 .
На виконання вимог ч. 3 ст. 474 КПК України суд невідкладно перейшов до розгляду угоди (зі змінами) про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 в межах судової справи № 991/3260/26 (провадження № 1-кп/991/44/26).

2. Формулювання обвинувачення та стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та яке визнаного судом доведеним 

У сформульованому прокурором обвинуваченні в межах кримінального провадження № 42016060360000008 від 12.01.2016 містяться посилання на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій у співучасті з іншою особою, щодо якої продовжується судовий розгляд. Тому для встановлення ознак складу кримінального правопорушення та з метою недопущення порушення принципу презумпції невинуватості щодо іншої особи (за версією сторони обвинувачення - співучасника кримінального правопорушення), суд використовує його деперсоніфіковані дані, зазначаючи далі по тексту як Особу 1.

2.1 Відповідно до змісту обвинувального акта та укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості встановлено наступне.

ОСОБА_7 з 01.01.2004 призначений керівником 141 бронетанкового ремонтного заводу, який в подальшому реорганізовано, виведено зі сфери управління МО України та підпорядковано Державному концерну «Укроборонпром» із зміною найменування на державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» (далі - ДП «ЖБТЗ»).

Так, 12.03.2012 між Державним концерном «Укроборонпром» (далі ? Концерн) з одного боку, та ОСОБА_7 (далі ? Керівник), з іншого боку, укладено контракт № 46к-18 про призначення останнього на посаду директора Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на термін з 12.03.2012 по 12.03.2017.

Відповідно до п. 1.1 контракту ОСОБА_7 зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію ДП «ЖБТЗ» здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна.

Керівник є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства України, статутом підприємства, іншими нормативними документами.

Відповідно до п. 2.1 контракту Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством України, статутом підприємства та цим контрактом.
Відповідно до п. 2.2 контракту Керівник забезпечує складання в установленому порядку річного фінансового плану Підприємства і подає його для затвердження Концерну.
Відповідно до п. 2.6 контракту Керівник підприємства зобов`язаний забезпечити: збереження закріпленого за підприємством майна; охорону підприємства; підтримання мобілізаційної готовності відповідно до встановлених мобілізаційних планів; виконання визначеного підприємству мобілізаційного завдання (замовлення), у тому числі стосовно створення і збереження мобілізаційних потужностей, а також мобілізаційних резервів, матеріальних та інших ресурсів; виконання інших обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», іншими законами та нормативно-правовими актами України; збереження коштів, майна та інших матеріальних цінностей, що знаходяться в господарському віданні підприємства, недопущення необґрунтованого зменшення статутного капіталу.
Відповідно до п. 2.11 Керівник має право: діяти від імені підприємства, представляти його інтереси у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями; укладати від імені підприємства договори з іншими підприємствами, установами та організаціями; видавати доручення; користуватися правом розпорядження майном та коштами підприємства відповідно до чинного законодавства України; призначати на посаду та звільняти з посади працівників підприємства; накладати на працівників стягнення відповідно до чинного законодавства; в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства.
20.02.2012 Генеральним директором ДК «Укроборонпром» затверджено наказ № 71, яким прийнято в новій редакції Статут ДП «ЖБТЗ» (далі - Статут), відповідно до якого поточне (оперативне) управління Підприємством здійснює його керівник (директор) (п. 31 Статуту). Директор Підприємства самостійного вирішує питання діяльності Підприємства за винятком віднесених чинним законодавством України, Статутом Концерну та статутом ДП «ЖБТЗ», до компетенції Концерну. 
Відповідно до п. 32 Статуту директор підприємства серед іншого: несе згідно з контрактом відповідальність за сплату внесків в порядку та розмірах, визначених Концерном, формування і виконання фінансових та інвестиційних планів Підприємства, результати господарської діяльності Підприємства, виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану Підприємства; самостійно визначає структуру управління і встановлює штат з урахуванням умов і фонду оплати праці Підприємства, за погодженням з Концерном призначає та звільняє своїх заступників та головного бухгалтера Підприємства; користується правом розпорядження майном та коштами Підприємства відповідно до чинного законодавства України; у межах своєї компетенції видає накази та інші акти, дає вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників Підприємства.
Таким чином, у період з 12.03.2012 по 06.02.2015 ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод», був наділений повноваженнями, пов`язаними із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, був службовою особою.
Пунктом 29 Статуту передбачено, що Підприємство зобов`язано виконувати затверджене мобілізаційне завдання (замовлення) з капітального ремонту на особливий період, завдання щодо створення, розвитку та утримання мобілізаційних потужностей, завдання з накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та створення страхового фонду документації, планування та здійснення в мирний час заходів щодо мобілізаційної підготовки, передбачені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», іншими законами та нормативно-правовими актами Уряду.
Установлено, що 06.05.1984 до складу матеріального резерву ДП «ЖБТЗ» закладено 30 двигунів УТД-20, 25 з яких 11.04.2005 відпущено зі складу. Крім того, 20.09.1984 до складу матеріального резерву ДП «ЖБТЗ» закладено 15 двигунів УТД-20.
Таким чином, станом на 01.07.2012, тобто станом на дату першої звірки майна мобілізаційного резерву (двигунів УТД-20) з часу призначення ОСОБА_7 на посаду директора ДП «ЖБТЗ», на території ДП «ЖБТЗ» перебували матеріальні цінності мобілізаційного резерву, а саме 20 двигунів УТД-20 із наступними серійними номерами: Ц12ЖТ0434, Ц11ЖТ0431, Ц04КТ0124, С09КТ3764, Ц12ЖТ0433, Ц10ЖТ0427, 52HNH1, Ц10ЖТ0426, Ц12ЖТ0432, Б03КТ2861, Е02КТ2050, Ц01КТ0122, Ц07КТ2224, Ц11ЖТ0430, 79ВМР, Ц03КТ4447, Ц10ЖТ0429, Ц10ЖТ0428, К11КТ3212, У08КТ2295.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Закону України «Про державний матеріальний резерв» Державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання). 
Загальні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, відпуск, поновлення та освіження (поновлення), переміщення запасів державного матеріального резерву визначені Законом України «Про державний матеріальний резерв», Порядком формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1997 № 1129, Інструкцією про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, затвердженою Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012 № 1042, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 16.11.2012 за № 1925/22237.
Із положень ст. ст. 1, 2, 4, 5, 11, 12, 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», п.п. 4, 9, 12, 17, 18, 22, 23 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1997 № 1129, п. 21 розділу ІІ, п. 4.1 розділу IV, п. 5.1 розділу V Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012 № 1042, слідує, що всі операції, пов`язані з вибуттям, рухом або освіженням матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву, відображаються у передбачених законодавством документах та проводяться на підставі актів Кабінету міністрів України або розпорядчих документів Держрезерву України.
Перебуваючи на посаді директора ДП «ЖБТЗ» ОСОБА_7 був обізнаний про кількість та вартість майна, наявного на ДП «ЖБТЗ», у зв`язку з чим в останнього у невстановлений судом час, але не пізніше 01.09.2014 виник умисел на розтрату матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а саме 20 двигунів УТД-20.
З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_7 не пізніше вересня 2014 року (більш точної дати судом не встановлено) залучив до злочинної діяльності заступника директора заводу - начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Особу 1, якому надав вказівку протиправно та всупереч діючому законодавству вилучити зі складу «недоторканних запасів» ДП «ЖБТЗ» (далі - склад НЗ) матеріальні цінності мобілізаційного резерву, а саме 20 двигунів УТД-20 із наступними серійними номерами: Ц12ЖТ0434, Ц11ЖТ0431, Ц04КТ0124, С09КТ3764, Ц12ЖТ0433, Ц10ЖТ0427, 52HNH1, Ц10ЖТ0426, Ц12ЖТ0432, Б03КТ2861, Е02КТ2050, Ц01КТ0122, Ц07КТ2224, Ц11ЖТ0430, 79ВМР, Ц03КТ4447, Ц10ЖТ0429, Ц10ЖТ0428, К11КТ3212, У08КТ2295.
Особа 1 на виконання зазначеної вказівки директора, усвідомлюючи її протиправність, діючи узгоджено та за попередньою змовою з ОСОБА_7 , в період часу з 01.09.2014 до 26.09.2014 (більш точної дати судом не встановлено), використовуючи своє службове становище викликав з відпустки завідуючого складом «НЗ» ДП «ЖБТЗ» (на якому зберігалися матеріальні цінності мобілізаційного резерву) ОСОБА_13 , який не був обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 та Особи 1, та наказав йому видати матеріальні цінності мобілізаційного резерву, а саме 20 двигунів УТД-20 із наступними серійними номерами: Ц12ЖТ0434, Ц11ЖТ0431, Ц04КТ0124, С09КТ3764, Ц12ЖТ0433, Ц10ЖТ0427, 52HNH1, Ц10ЖТ0426, Ц12ЖТ0432, Б03КТ2861, Е02КТ2050, Ц01КТ0122, Ц07КТ2224, Ц11ЖТ0430, 79ВМР, Ц03КТ4447, Ц10ЖТ0429, Ц10ЖТ0428, К11КТ3212, У08КТ2295 в цех № 2.
Замлілий П.Ф., не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 та Особи 1, виконуючи протиправний наказ Особи 1, у період часу з 01.09.2014 до 26.09.2014 зі складу «недоторканих запасів» (більш точної дати судом не встановлено) спочатку передав 7 із 20 двигунів УТД-20 з серійними номерами: Ц12ЖТ0434, Ц11ЖТ0431, Ц04КТ0124, С09КТ3764, Ц12ЖТ0433, Ц10ЖТ0427, 52HNH1, Ц10ЖТ0426, Ц12ЖТ0432, Б03КТ2861, Е02КТ2050, Ц01КТ0122, Ц07КТ2224, Ц11ЖТ0430, 79ВМР, Ц03КТ4447, Ц10ЖТ0429, Ц10ЖТ0428, К11КТ3212, У08КТ2295, до цеху № 2.
Надалі, не пізніше 02.10.2014 (більш точної дати судом не встановлено) Особа 1, з метою реалізації спільного з ОСОБА_7 злочинного наміру, наказав начальнику Цеху № 2 ДП «ЖБТЗ» ОСОБА_14 підготувати службову записку про видачу 20 двигунів УТД-20 для переконсервації, проте не проводити переконсервацію, а здійснити передпродажну підготовку двигунів УТД-20 та частину передати до цеху № 1 ДП «ЖБТЗ» для використання для виробничих потреб підприємства, а частину передати до складу готової продукції ДП «ЖБТЗ».
ОСОБА_14 , не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_7 та Особи 1, не будучи обізнаним про те, кому належать двигуни, що зберігались на складі «НЗ» та про порядок розпорядження ними, під диктування Особи 1 особисто написав та підписав службову записку про видачу 20 двигунів УТД-20 для переконсервації на ім`я директора ДП «ЖБТЗ» ОСОБА_7 .
Вказану службову записку зареєстровано на ДП «ЖБТЗ» не пізніше 02.10.2014 за № 209 із зазначенням дати реєстрації 04.11.2014. 
На зазначеній службовій записці начальника цеху № 2 ДП «ЖБТЗ» ОСОБА_14 директором ДП «ЖБТЗ» ОСОБА_7 , з метою виконання спільного з Особою 1 злочинного умислу, здійснено резолюцію « ОСОБА_15 ОСОБА_13 » та поставлено особистий підпис, чим підтверджено його попередню усну вказівку здійснити вилучення двигунів зі складу «НЗ» ДП «ЖБТЗ».
Після цього, на виконання вказаної резолюції завідуючий складом «НЗ» ОСОБА_13 видав до цеху № 2 ще 13 двигунів УТД-20, а саме: 02.10.2014 - 7 двигунів та 03.10.2014 - ще 6 двигунів.
З огляду на те, що ні Кабінетом Міністрів України, ні Державним агентством резерву України не приймалося рішення та не видавалось документів щодо розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а саме 20 двигунів УТД-20 із наступними серійними номерами: Ц12ЖТ0434, Ц11ЖТ0431, Ц04КТ0124, С09КТ3764, Ц12ЖТ0433, Ц10ЖТ0427, 52HNH1, Ц10ЖТ0426, Ц12ЖТ0432, Б03КТ2861, Е02КТ2050, Ц01КТ0122, Ц07КТ2224, Ц11ЖТ0430, 79ВМР, Ц03КТ4447, Ц10ЖТ0429, Ц10ЖТ0428, К11КТ3212, У08КТ2295, що зберігалися на ДП «ЖБТЗ», дії ОСОБА_7 та Особи 1 щодо вилучення та розпорядження вказаним майном вчинено всупереч п. 17 Порядку № 1129, ч. 3 ст. 4, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв».
Установлено, що станом на дату протиправного вилучення зазначених вище двигунів УТД-20, тобто на 02.10.2014, їх вартість складала 5 766 121,39 грн.
Отже, ОСОБА_7 та Особою 1 виконано дії злочинного умислу, спрямованого на розтрату майна Державного агентства резерву України, а саме: у період з 01.09.2014 до 03.10.2014 здійснено протиправне вилучення зі складу «НЗ» ДП «ЖБТЗ» 20 двигунів УТД-20 із наступними серійними номерами: Ц12ЖТ0434, Ц11ЖТ0431, Ц04КТ0124, С09КТ3764, Ц12ЖТ0433, Ц10ЖТ0427, 52HNH1, Ц10ЖТ0426, Ц12ЖТ0432, Б03КТ2861, Е02КТ2050, Ц01КТ0122, Ц07КТ2224, Ц11ЖТ0430, 79ВМР, Ц03КТ4447, Ц10ЖТ0429, Ц10ЖТ0428, К11КТ3212, У08КТ2295 вартістю 5 766 121,39 грн, що зберігалися на ДП «ЖБТЗ» як матеріальні цінності мобілізаційного резерву та використання їх на власний розсуд, тобто розтрачено майно Державного агентства резерву України на суму 5 766 121,39 грн, що більше ніж у шістсот разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і, згідно з п. 4 примітки до ст. 185 КК України, є особливо великим розміром, чим одночасно завдано матеріальну шкоду державі на вказану суму.
Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, що виразились у розтраті чужого майна, яке перебувало у його віданні, шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України.

3. Відомості про укладену Угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 
3.1 Обставини, що враховані прокурором при укладенні угоди про визнання винуватості
Між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_11 укладено угоду про визнання винуватості від 08.04.2026 (зі змінами), яка погоджена із заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 (т. 5 а.с. 18-28).

При вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості прокурором враховані такі обставини:
1)характер і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, розмір матеріальної шкоди внаслідок його вчинення;
2)особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, одружений, є особою похилого віку та має незадовільний стан здоров`я;
3)наявність суспільного інтересу в швидкому судовому провадженні, яке забезпечить справедливе, своєчасне та невідворотне покарання ОСОБА_7 за вчинення корупційного кримінального правопорушення, викритті іншої особи у скоєнні цього кримінального правопорушення;
4)наявність суспільного інтересу в запобіганні повторного вчинення кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами;
5)наявність обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 на момент укладення угоди, а саме: щире каяття;
6)відсутність обставин, які б згідно зі ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого.

3.2 Обов`язки обвинуваченого, що покладаються на нього у зв`язку з укладенням угоди
Сторони угоди дійшли згоди, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України в обсязі зміненого обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016.

Угодою визначений обов`язок ОСОБА_7 надавати правдиві та детальні викривальні показання суду щодо Особи 1, судовий розгляд стосовно якої здійснюється у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016, а саме у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, обставини якого детально викладені в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016, а також у п. 2 вказаної угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_7 зобов`язується підтверджувати правдивість, достовірність та повноту наданих ним суду викривальних показань у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016, а також надавати аналогічні показання у ході усіх майбутніх судових розглядів (незалежно від номера судової справи та судового провадження), зокрема при розгляді судом кримінального провадження № 42016060360000008 від 12.01.2016 за обвинуваченням Особи 1.

Угодою передбачено часткове звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення. Це обумовлено тим, що ОСОБА_7 зобов`язався добровільно забезпечити відшкодування збитків потерпілому - ТОВ «Житомирський бронетанковий завод», встановлені в обвинувальному акті, у розмірі 5766121,39 (п`ять мільйонів сімсот шістдесят шість тисяч сто двадцять одна гривня тридцять дев`ять копійок) грн протягом 20 банківських днів з дня затвердження цієї угоди.

3.3 Узгоджене сторонами покарання
В угоді від 08.04.2026 зі змінами визначене узгоджене сторонами покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, у яких частка власності держави перевищує 50%, строком на 3 (три) роки, з конфіскацією частини майна, а саме: земельної ділянки (0,1200 га) - кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, розташованої за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада.
На підставі ст. 75 КК України сторони узгодили звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч. 2 ст. 77 КК України сторони узгодили не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.
При визначенні тривалості іспитового строку сторони угоди дійшли згоди спільно клопотати перед судом про визначення тривалості іспитового строку на 1(один) рік 
3.4 Додаткові умови Угоди 
Сторони дійшли згоди, що ОСОБА_7 :
-протягом 10 (десяти) днів з дня затвердження угоди перераховує (забезпечує перерахування третіми особами) на підтримку Збройних Сил України, через Благодійну організацію «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим» (код ЄДРПОУ 39696398), реквізити для сплати: МФО 305299; рахунок № НОМЕР_14; призначення платежу: «благодійна допомога для збиття розвідувальних та ударних дронів (на підставі угоди про визнання винуватості з ОСОБА_7 )» грошові кошти в розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень;
-протягом 6 (шести) місяців з дня затвердження Угоди додатково перераховує (забезпечує перерахування третіми особами) на підтримку Збройних Сил України, через Благодійну організацію «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим» (код ЄДРПОУ 39696398), реквізити для сплати: МФО 305299; рахунок № НОМЕР_14; призначення платежу: «благодійна допомога для збиття розвідувальних та ударних дронів (на підставі угоди про визнання винуватості з ОСОБА_7 )» грошові кошти в розмірі 7 000 000 (сім мільйонів) гривень.

Крім цього в угоді про визнання винуватості ОСОБА_7 зазначені наслідки укладення та затвердження Угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, визначені у ст. 476 КПК України.

3.5 Наслідки укладення та затвердження Угоди

Сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 та ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Сторонам відомо і зрозуміло, що відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України обмежується право оскарження вироку суду першої інстанції на підставі даної угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості:
-обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення Угоди;
-прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами Угоди; затвердження судом Угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Сторонам відомо і зрозуміло, що відповідно до ч. 3 ст. 424 КПК України обмежується право оскарження в касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги:
-засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4-7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди;
-прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Наслідки укладення та затвердження угоди обвинуваченому ОСОБА_7 роз`яснено.

3.6 Наслідки невиконання Угоди

Обвинуваченому роз`яснено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, розглядається в судовому засіданні за участю сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для судового розгляду. Суд своєю ухвалою скасовує вирок, яким затверджена угода, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що засуджений не виконав умови угоди. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку. Ухвала про скасування вироку, яким була затверджена угода, або про відмову у скасуванні вироку може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Окрім того, обвинуваченому роз`яснено, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.
4. Позиція учасників судового засідання

Прокурор  ОСОБА_6 підтримав угоду про визнання винуватості, прохав затвердити на тих умовах, що були погоджені сторонами кримінального провадження, з урахуванням поданих змін в частині призначення додаткового покарання за ч. 5 ст. 191 КК України у виді частини конфіскації майна, яке на підставі ч. 2 ст. 77 КК України сторони узгодили не призначати. Тривалість іспитового строку просив визначити в 1 (один) рік. Прокурором було зазначено, що угода відповідає вимогам чинного законодавства, укладена добровільно, норми кримінального процесуального законодавства дозволяють у цьому кримінальному провадженні укласти угоду про визнання винуватості, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін кримінального провадження та/або інших осіб. Крім того, прокурор стверджував, що існують достатні фактичні підстави для визнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення. Наявність та достатність таких підстав підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016. Прокурор підтвердив, що ініціатива щодо співпраці обвинуваченого з прокурором надійшла саме від ОСОБА_7 . 

Прокурор зазначив, що відповідно до змісту угоди про визнання винуватості викладено обставини вчинення кримінального правопорушення згідно зміненого обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016.

При укладанні угоди враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, одружений, є людиною похилого віку та має незадовільний стан здоров`я. Прокурор також зазначив, що укладення угоди відповідає суспільному інтересу у швидкому розгляді справи. Оскільки, не зважаючи на те, що угода ініційована на стадії судових дебатів, існує стадія як апеляційного так і касаційного судового провадження. Прокурор констатував, що суспільний інтерес в укладенні угоди також наявний у зв`язку з наданням викривальних показань ОСОБА_7 щодо можливого вчинення у цьому ж кримінальному провадженні правопорушення Особою 1, яке перебуває на стадії судового розгляду. 

Стороною обвинувачення враховано обставину, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Прокурор звернув увагу, що істотними умовами угоди є зобов`язанням обвинуваченого ОСОБА_7 перерахувати значну суму коштів на потреби ЗСУ у розмірі 12000000 грн та відшкодування шкоди потерпілому - ТОВ «ЖБТЗ», яка зазначена в обвинувальному акті, в сумі 5766121, 39 грн, а саме в частині вартості 20 двигунів УТД-20. 

Прокурор зазначив, що при погодженні покарання сторона обвинувачення врахувала всі ризики, підтвердив добровільність укладання угоди зі сторони обвинувачення.

Крім цього, за твердженням прокурора, умовами угоди не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Додатково звернув увагу на те, що наявність письмових згод потерпілих на її укладання свідчить про неможливість порушення права третіх осіб на відшкодування шкоди.

Посилаючись на вищевказані обставини у сукупності, прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст. 473 КПК України, запевнив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також розуміє та надає згоду на застосування погодженого виду та розміру покарання.

Беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину в обсязі висунутого обвинувачення.

Підтвердив, що укладання угоди про визнання винуватості носить добровільний характер, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань не є неможливим. 

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що не заперечує жодні із фактичних обставин, викладені як в обвинувальному акті так і в угоді про визнання винуватості. Додатково надав пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, своєї ролі та ролі співучасника.

Зазначив, що до перебування на посаді директора ДП «ЖБТЗ» обіймав різні посади, починаючи з 1986 року. Зокрема обіймав посади начальника конструкторського бюро, начальника технічного відділу, головного інженера до директора заводу, на посаді якого перебував 22 роки до 06.02.2015. Має військову спеціальність.

Йому відомо, що 06.05.1984 року до складу матеріального резерву ДП «ЖБТЗ» було закладено 30 двигунів УТД-20, 25 з яких 11.04.2005 відпущено зі складу підприємства. Надалі, 20.09.1984 до складу матеріального резерву ДП «ЖДБТЗ» закладено 15 двигуні УТД-20. Отже, станом на 01.07.2012 року на складі матеріального резерву ДП «ЖБТЗ» перебувало 20 двигунів УТД-20 із серійними номерами, які зазначені в обвинувальному акті.

Обвинувачений пояснив, що у 2014 році між ДП «ЖБТЗ» та Міністерством оброни України укладено контракт по ремонту приблизно 92 одиниць бойових машин піхоти для потреб АТО, під час виконання якого виникла гостра потреба у двигунах УТД-20, які були дефіцитом. З метою виконання вказаного контракту в установлені строки, обвинуваченим було прийнято рішення про використання 20 двигунів УТД-20, що перебували на складі, як матеріальні цінності мобілізаційного резерву. Приблизно в кінці вересня 2014 року, на підставі доповіді головного інженера заводу ОСОБА_15 , обвинувачений прийняв рішення про необхідність використання для ремонту техніки двигуни УТД-20, які перебували на складі мобілізаційного резерву, про що повідомив Особу 1, якому надав вказівку вилучити ці двигуни зі складу мобілізаційного резерву, про які зазначено в обвинувальному акті. Обвинуваченому відомо, що Особа 1., на виконання його вказівки, викликав з відпустки завідуючого складом мобілізаційного запасу ОСОБА_13 та повідомив про необхідність видати зі складу 20 двигунів УТД-20 в цех № 2. Надалі Особа 1 та начальник цеха № 2 ОСОБА_16 підготували службову записку про видачу 20 двигунів УТД-20 для переконсервації, проте метою було не переконсервація, а здійснення передпродажної підготовки двигунів, частина з яких після цього була передана до цеху № 1 ДП «ЖБТЗ» для використання у виробничих потребах, а частина направлена до складу готової продукції. На службовій записці начальника цеха № 2 ОСОБА_17 від 02.10.2014 № 209, із зазначенням дати реєстрації 04.11.2014, обвинуваченим здійснено резолюцію «Хмиз, Замлілий», та поставлено особистий підпис, чим підтверджено попередню усну вказівку про видачу зі складу мобілізаційного резерву двигунів УТД-20. ОСОБА_7 зазначив, що відповідальними за збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на ДП «ЖБТЗ» були ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , проте вказівку обвинувачений надавав саме Особа 1, як своєму заступнику, який фактично відповідав за забезпечення підприємства комплектуючими деталями, з метою виконання державного замовлення.

На виконання резолюції завідуючий складом мобілізаційного запасу ОСОБА_13 видав до цеху № 2 двигуни УТД-20, частина з яких була використана у БМП, а частина, на момент його звільнення, зберігалась на складі готової продукції.

Вказівку на вилучення двигунів УТД-20 в кінці вересня 2014 року надавав Особі 1 при особистій зустрічі. Чому службову записку було зареєстровано лише через місяць, не зміг відповісти, але запевнив, що підпис на службовій записці належить саме йому. Дату підпису службової записки не міг пригадати. Особа 1, викликаючи ОСОБА_13 з відпустки, діяв як керівник, виконуючи вказівку ОСОБА_7 .

Вважає, що всі двигуни мали йти на ремонт БМП. Також зазначив, що його вказівки, як директора заводу, були обов`язкові для виконання підлеглими. 

Зазначив, що він передбачав необхідність повернення до складу непорушеного запасу двигунів УТД-20, але на початку 2015 звільнився з посади. До звільнення не зміг повернути двигуни УТД-20 до складу, бо на той час контракт з Міністерством оборони щодо ремонту бронетехніки не був виконаний. 

Захисник ОСОБА_8 просив затвердити угоду та призначити обвинуваченому погоджене в угоді покарання, з урахуванням поданих змін.

Представник потерпілого Державного агентства резерву України ОСОБА_18 підтвердила надання письмової згоди на укладення угоди про визнання винуватості прокурором з обвинуваченим ОСОБА_7 .

Представник потерпілого/цивільного позивача ТОВ «ЖБТЗ» ОСОБА_10 підтвердив надання письмової згоди на укладання угоди про визнанням винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 . 

5. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, суд повинен ретельно перевірити, з`ясувати та дійти переконання про відсутність факторів, які б унеможливлювали (перешкоджали) затвердженню угоди про визнання винуватості.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов таких висновків.
5.1 Щодо відповідності угоди вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону про кримінальну відповідальність
 
Як встановлено судом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у розтраті чужого майна, яке перебувало у його віданні, шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах.
 
Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 угода (зі зімінами) містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
 
Сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 . Зокрема, це виявляється у посяганні на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення; форми участі обвинуваченого; суб`єктному складі кримінального правопорушення; спрямованості та реалізації умислу обвинуваченого; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідною статтею КК України обставин.
Відповідно до п. 6 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що наявні фактичні підстави для визнання обвинуваченим винуватості.

У цьому контексті суд враховує, що угода про визнання винуватості укладена сторонами під час судового розгляду. До моменту її укладення судом досліджувалися докази як сторони обвинувачення так і сторони захисту. Такі докази, у сукупності із поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , наданими у судовому засіданні, свідчать про наявність події кримінального правопорушення, причетність обвинуваченого до його вчинення та відповідність його дій ознакам інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості, беззастережно визнав свою винуватість, його позиція після укладення угоди є послідовною, логічною та такою, що узгоджується з фактичними даними кримінального провадження та дослідженими судом доказами.

При цьому у суду відсутні підстави вважати, що визнання винуватості є формальним, вимушеним або таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Отже, зазначене в угоді формулювання обвинувачення, описані в обвинувальному акті обставини, а також підтвердження обвинуваченим ОСОБА_7 цих обставин, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого. 
Положенням п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України визначено, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення такої угоди.
Із угоди про визнання винуватості, а також наданих учасниками кримінального провадження пояснень встановлено, що угода про визнання винуватості була укладена за ініціативою обвинуваченого ОСОБА_7 та за участю його захисника - адвоката ОСОБА_11 . 
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані).
Умовами укладеної угоди передбачено, що ОСОБА_7 зобов`язаний надати детальні, правдиві викривальні покази щодо причетності до інкримінованого діяння за ч. 5 ст. 191 КК України Особи 1, обставини, якого детально викладені в обвинувальному акті в даному кримінальному провадженні та п. 2 угоди про визнання винуватості.
Діяння, яке передбачене частиною 5 статті 191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК України належить до особливо тяжкого злочину, а за змістом примітки до статті 45 КК України кримінальне правопорушення, передбачене статтею 191 КК України, належить до корупційного. 

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було вчинене за попередньою змовою з Особою 1. 

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , укладаючи угоду про визнання винуватості, взяв на себе зобов`язання щодо викриття іншого співучасника - Особу 1, в судовому засіданні надав показання, які стосуються обставин та механізму вчинення кримінального правопорушення, а також характеру участі Особи 1 у реалізації злочинного наміру.

При цьому зміст показань, наданих суду обвинуваченим ОСОБА_7 , узгоджується між собою та підтверджується іншими доказами, які досліджені судом під час судового розгляду в межах кримінального провадження № 42016060360000008 від 12.01.2016.
За змістом ст. 469 КПК України визначальною умовою для укладення угоди прокурором з обвинуваченим є фактичне сприяння викриттю іншого співучасника, що передбачає надання значущої для кримінального провадження інформації, яка має доказове значення та сприяє встановленню істотних обставин кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про значущість наданої інформації обвинуваченим ОСОБА_7 суд зазначає, що характер відомостей, якими володіє обвинувачений ОСОБА_7 , безпосередньо стосується встановлення обставин реалізації злочинного умислу на розтрату майна Державного резерву України. При цьому через високий рівень прихованості, узгодженість дій кількох осіб, обставини вчиненого кримінального правопорушення мають ознаки латентності. У зв`язку з цим показання обвинуваченого ОСОБА_7 мають суттєве значення для кримінального провадження № 42016060360000008 від 12.01.2016.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сторони дотрималися приписів п. 2 ч. 4 ст. 469 та абз.
6 ч. 4 ст. 469 КПК України. 
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 470 КПК України у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину, досудове розслідування якого здійснюється детективами Національного антикорупційного бюро України або яке було направлено до суду прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, угода про визнання винуватості укладається за погодженням із заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (особою, яка виконує його обов`язки).
Зі змісту останнього аркушу угоди про визнання винуватості (т. 5 а.с. 28) вбачається, що така угода погоджена заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_19 , як і зміни до угоди. 
Укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки у ній зазначено її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для цього кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обов`язок обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого Особою 1, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди (абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України).
За змістом обвинувального акта та угоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 завдано шкоду потерпілому, який є також цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 - ТОВ «ЖБТЗ», у розмірі 5766121,39 грн.
Крім того потерпілим у даному кримінальному провадженні є Державне агентство резерву України, яке не заявляло позовних вимог та не є цивільним позивачем.
Прокурором до матеріалів кримінального провадження долучені письмові згоди потерпілих на укладення угоди з ОСОБА_7 (т. 5 а.с. 39, 40).
Так, з листа представника Державного агентства резерву України від 03.04.2026 вбачається, що матеріальні цінності мобілізаційного резерву (20 двигунів УТД-20) у 2022 році повернуті ДП «ДБТЗ» до мобілізаційного резерву, та листом від 23.02.2022 № 38/383 підприємство направило до Держрезерву відповідні акти про закладення матеріальних цінностей. Тому не заперечують щодо укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 (т. 5 а.с. 39).
З листа директора ТОВ «ЖБТЗ» від 02.04.2026 вбачається, що Товариство не заперечує проти укладення прокурором САП угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_7 за умови відшкодування нанесених матеріальних збитків у розмірі 5766121,39 грн у строки та порядку, погоджені сторонами в угоді (т. 5 а.с.40).
При цьому зазначено, що надана згода Товариством не є відмовою ТОВ «ЖБТЗ» від заявленого в межах кримінального провадження № 42016060360000008 від 12.01.2016 (судова справа № 991/3953/23) цивільного позову і не обмежує права потерпілого на стягнення невідшкодованої частини шкоди та штрафних санкцій.
В судовому засіданні представник потерпілого/цивільного позивача ТОВ «ЖБТЗ» підтвердив надання згоди на укладання прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_7 .
Представник Державного агентства резерву України також підтвердила надання згоди на укладання угоди.
Таким чином, з огляду на надання згоди потерпілими на укладення угоди про визнання винуватості, вимоги абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України в угоді дотримано.
5.2 Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства 
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (п. 3 та 4 ч. 1 ст. 470 КПК України).
У пункті 87 рішення від 29.04.2014 у справі «Natsvlishvili and Togonidze v. Georgia» Європейський суд з прав людини зазначив про підтримку ним ідеї, що угоди про визнання винуватості, окрім важливих переваг швидкого розгляду кримінальних справ та полегшення навантаження на суди, прокурорів та адвокатів, також можуть бути успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, якщо їх правильно застосовувати, і можуть сприяти зменшенню кількості призначених покарань і, як наслідок, кількості ув`язнених.
Як свідчить подана до суду угода, обвинувачений ОСОБА_7 добровільно та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Суд вважає, що умови угоди, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та передбаченого за його вчинення покарання, відповідають інтересам суспільства, які полягають у забезпеченні можливості справедливого вирішення кримінального провадження. Крім того, укладення угоди про визнання винуватості стимулюватиме інших підозрюваних чи обвинувачених укладати такі угоди з метою сприяння у проведенні кримінального провадження та отримання для себе узгодженого покарання чи звільнення від його відбування тощо, що сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також впливатиме на усвідомлення іншими особами неминучої караності протиправних діянь та формування несприйняття корупційної поведінки.
Також, слід зазначити, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає у тому, що укладення угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях, де розслідуються складні кримінальні правопорушення, показує, що правопорушнику не вдасться уникнути кримінальної відповідальності, а також має стримуючий ефект для інших осіб, особливо службових, від вчинення потенційно суспільно небезпечних діянь.
До того ж, на думку суду, характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особи винного, його ставлення до вчиненого, вказує на його бажання виправитись, з огляду на що укладена угода не суперечить будь-яким суспільним інтересам чи очікуванням.
Укладена угода відповідає інтересам суспільства й у частині узгодженого сторонами покарання. Так, на думку суду, воно відповідає загальним засадам призначення покарання, є співмірною та достатньою реакцією держави на вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, виходячи з меж, встановлених санкцією ч. 5 ст. 191 КК України, що передбачає відповідальність за неї.
Крім цього, суд враховує, що розкриття обвинуваченим механізму вчинення кримінального правопорушення, інших обставин протиправної діяльності об`єктивно сприятиме запобіганню та припиненню більшої кількості кримінальних правопорушень, що відповідає завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України. Наведене у своїй сукупності переконує суд у тому, що затвердження угоди про визнання винуватості відповідатиме інтересам суспільства в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень.

У контексті дотримання вимог наявності суспільного інтересу при укладенні угоди з обвинуваченим ОСОБА_7 , суд враховує, що відповідно до умов укладеної угоди обвинувачений ОСОБА_7 взяв на себе безумовне зобов`язання щодо відшкодування потерпілому та цивільному ТОВ «ЖБТЗ» збитків у розмірі 5766121, 39 грн, тобто саме тих збитків, про які зазначено в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. 
За таких обставин суд дійшов до висновку, що укладення та затвердження угоди відповідає суспільному інтересу, оскільки забезпечує реальне відновлення порушених майнових прав потерпілого, що узгоджується із завданнями кримінального провадження та сприяє досягненню його цілей.
Також суд в контексті наявності суспільного інтересу в укладенні угоди про визнання винуватості, бере до уваги зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_7 надавати правдиві та детальні викривальні показання суду щодо причетності та ролі Особи 1 у вчиненні кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 42016060360000008 від 12.01.2016, що матиме важливе значення для його подальшого перебігу.
Суд також бере до уваги факт добровільного зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_7 внести 12000000 (дванадцять мільйонів) грн на рахунок, відкритий благодійною організацією «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим» для підтримки Збройних Сил України, що, своєю чергою, позитивно сприяє реалізації державних інтересів, особливо в умовах воєнного стану.
На думку суду, було б недоцільним продовжувати здійснювати загальний порядок судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_7 , зважаючи на беззаперечне визнання ним своєї винуватості, його особу, ставлення до вчиненого, що вказує на бажання обвинуваченого виправитись.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов до висновку про відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної з обвинуваченим ОСОБА_7 , вимогам наявності суспільного інтересу щодо її укладення, що свідчить про дотримання прокурором вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України.
5.3 Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Судом не встановлено обставин, які могли би свідчити про те, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на те, що її укладення немає преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

Водночас ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб. У зв`язку із цим, з метою не допустити порушення презумпції невинуватості особи, яка не є учасником цього судового провадження та яка не притягнута до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, суд у вироку використав умовне позначення (Особа 1) для мінімізації можливості ідентифікувати особу, про яку йде мова у вироку. Зазначення відомостей про інших осіб, їх посад чи іншої інформації, які зустрічаються в тексті вироку, здійснені для конкретизації обвинувачення ОСОБА_7 що необхідно для достатньої повноти й однозначності викладення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. У цьому вироку зроблені висновки і вирішені питання виключно щодо ролі та діянь обвинуваченого ОСОБА_7 без констатації та оцінки дій інших осіб як кримінально караних.
Отже, суд встановив відсутність порушення угодою прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
5.4 Щодо добровільності укладення угоди
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив, що укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором є його усвідомленим і добровільним рішенням, прийнятим без жодного стороннього впливу чи тиску.
Прокурор ОСОБА_6 зазначив про спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з його боку, так і з боку обвинуваченого.
Під час розгляду угоди суд переконався, що її укладення є добровільним та свідомим рішенням сторін, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок або інших обставин, окрім тих, які передбачені змістом угоди. Крім того, у судовому засіданні сторони не заявляли про обставини, які могли би поставити під сумнів добровільність укладення угоди.
5.5 Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань
Згідно з п. 4, 5 Угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_7 зобов`язується: повністю та беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі висунутого йому обвинувачення; надавати правдиві та детальні показання щодо причетності Особи 1 у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, обставини якого детально викладені в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016, а також у п. 2 вказаної Угоди про визнання винуватості; підтверджувати правдивість, достовірність та повноту наданих ним суду викривальних показань у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016, а також надавати аналогічні показання у ході усіх майбутніх судових розглядів (незалежно від номера судової справи та судового провадження), зокрема при розгляді судом кримінального провадження за обвинуваченням Особи 1.

Відповідно до п. 10 угоди обвинувачений ОСОБА_7 протягом 10 (десяти) днів з дня затвердження даної угоди перераховує (забезпечує перерахування третіми особами) на підтримку Збройних Сил України, через Благодійну організацію «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим» (код ЄДРПОУ 39696398), реквізити для сплати: МФО 305299; рахунок № НОМЕР_14; призначення платежу: «благодійна допомога для збиття розвідувальних та ударних дронів (на підставі угоди про визнання винуватості з ОСОБА_7 )» грошові кошти в розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень; протягом 20 днів з дня затвердження даної угоди відшкодовує ТОВ «Житомирський бронетанковий завод» встановлені згідно обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням збитки у розмірі 5 766 121, 39 грн (п`ять мільйонів сімсот шістдесят шість тисяч сто двадцять одна гривня тридцять дев`ять копійок); протягом 6 (шести) місяців з дня затвердження даної угоди додатково перераховує (забезпечує перерахування третіми особами) на підтримку Збройних Сил України, через Благодійну організацію «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим» (код ЄДРПОУ 39696398), реквізити для сплати: МФО 305299; рахунок № НОМЕР_14; призначення платежу: «благодійна допомога для збиття розвідувальних та ударних дронів (на підставі угоди про визнання винуватості з ОСОБА_7 )» грошові кошти в розмірі 7 000 000 (сім мільйонів) гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив свою готовність та реальну можливість виконати передбачені угодою зобов`язання. 

Зазначене вище у п. 4, 5 зобов`язання за угодою щодо повного та беззастережного визнання своєї винуватості та надавання детальних показань щодо причетності до скоєння кримінального правопорушення Особи 1, обвинувачений ОСОБА_7 виконав безпосередньо в судовому засіданні під час судового провадження, та зобов`язався надавати викривальні показання у якості свідка у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 щодо Особи 1. 

Також обвинувачений запевнив, що має можливість виконати умову угоди в частині фінансового зобов`язання, у строки, передбачені умовами угоди.
Із огляду на зміст наданих у судовому засіданні пояснень обвинуваченим ОСОБА_7 , суд вважає, що обвинувачений зможе виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
5.6 Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання
За загальним правилом, домовленості сторін угоди під час узгодження покарання не можуть виходити за межі загальних і спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. За правилами ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. 
Пунктом 1 ч. 7 ст. 474 КПК України закріплено, що підставою для відмови у затвердженні угоди є невідповідність її умов вимогам закону. При цьому за змістом ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є покарання, узгоджене сторонами угоди, а також звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням (у випадку досягнення такої домовленості). 

За умовами угод сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, у яких частка власності держави перевищує 50% строком на 3(три) роки з конфіскацією частини належного йому майна, а саме земельної ділянки площею 0,1200 га з кадастровим номером 1820980300:02:000:0804, розташованої за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада.
При цьому згідно з ч. 2 та 3 ст. 75 КК України сторони дійшли згоди про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

На підставі ч. 2 ст. 77 КПК України сторони узгодили не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За наведених обставин, з огляду на положення ст. 472, п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд має перевірити на предмет відповідності вимогам закону узгоджене між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_7 покарання, а також можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Порядок призначення покарання врегульований ст. 65 КК України. Вказаною нормою закріплено, що: суд призначає покарання:1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК України; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Зважаючи на те, що за змістом угод про визнання винуватості за ч. 5 ст. 191 КК України сторони погодили покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, суд дійшов висновку, що сторонами при узгодженні строку основного покарання враховані мінімальна та максимальна межі такого покарання, встановленого санкцією ч. 5 ст. 191 КК України.

Узгоджуючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років сторони врахували відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, та наявність обставин, які його пом`якшують. 

Так, сторони погодилися, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире каяття на момент укладання угоди.

Під час судового розгляду судом не встановлено обставин, які б відповідно до положень Загальної частини КК України перешкоджали б призначенню ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що узгоджене сторонами покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У зв`язку з цим, на переконання колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст. 50, 63, 65 КК України.

Надаючи оцінку відповідності вимогам закону звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суд виходить з такого.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 75 КК України встановлено, що у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років або іншого більш м`якого покарання, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, з урахуванням того, що сторонами угоди про визнання винуватості узгоджено для ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, суд доходить до висновку, що досягнута домовленість про звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням не суперечить законодавству.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Разом з тим, враховуючи, тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вид та міру узгодженого покарання, особу винного та інші обставини, суд вважає за необхідне встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Враховуючи, що іспитовий термін є інструментом контролю за поведінкою обвинуваченого, суд вважає, що саме встановлений судом термін буде необхідним часом для виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 поряд з основним покаранням у виді позбавленням волі, передбачає два обов`язкові додаткові покарання, а саме (1) позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та (2) конфіскацією майна.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 77 КК України, суд вважає обґрунтованим узгодження сторонами для обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади на підприємствах, у яких частка власності держави перевищує 50 % строком на 3 (три) роки. 

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо корупційного кримінального правопорушення, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути також призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна за умови його узгодження сторонами угоди (ч. 2 ст. 77 КК України). 
Зважаючи на те, 1) що суд звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, 2) під час укладення угоди сторони не узгодили призначення додаткового покарання у виді конфіскації частини належного обвинуваченому майна, а саме земельної ділянки (0,1200 га) - кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада, тому, 3) з урахуванням положень ст. 77 КК України, таке додаткове покарання не застосовується.
5.7 Щодо узгодженого сторонами часткового звільнення ОСОБА_7 від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування збитків ТОВ «ЖБТЗ» внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Разом з обвинувальним актом до суду надійшов цивільний позов від ДП «ЖБТЗ» в порядку ст. 128 КПК України про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (т. 1 а. с. 50-59). Відповідно до позовної заяви через умисні та протиправні дії ОСОБА_7 та Особи 1 у зв`язку із вчиненням ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ТОВ «ЖБТЗ» завдана матеріальна шкода (збитки) на суму 15122490,36 грн. 

Статтею 127 КПК України передбачено три форми відшкодування збитків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме: добровільне відшкодування шкоди підозрюваним, обвинуваченим, а також за його згодою будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою, на будь-якій стадії кримінального провадження; відшкодування шкоди, стягнутої судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

При укладенні угоди про визнання винуватості сторони узгодили, що обвинувачений ОСОБА_7 частково звільняється від цивільної відповідальності перед потерпілим ТОВ «ЖБТЗ» з урахуванням відшкодування шкоди у розмірі 5766121,39 грн, яка встановлена в обвинувальному акті. Обвинувачений та потерпілий підтвердили свою згоду на таке часткове звільнення.

Судом встановлено, що добровільне виконання обвинуваченим ОСОБА_7 взятих на себе зобов`язань, які є умовами угоди, щодо відшкодування шкоди потерпілому та цивільному позивачу ТОВ «ЖБТЗ» у розмірі 5766121,39 грн, відповідає вимогам закону та не порушує прав або інтересів потерпілого - ТОВ «ЖБТЗ».

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що цивільно-правові наслідки кримінального правопорушення реалізовані, а умови угоди щодо часткового звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від цивільної відповідальності не суперечать вимогам законодавства.

5.8 Щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим 

Враховуючи встановлені обставини щодо відповідності умов угоди вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства, зважаючи на добровільність її укладення, а також можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, дійшовши висновку про наявність фактичних підстав для визнання обвинуваченим винуватості та відсутність порушених прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, суд вважає за можливе затвердити угоду, укладену між прокурором САП ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання.
6. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.
6.1 Цивільний позов
Разом з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 42016060360000008 від 12.01.2016 до суду надійшов цивільний позов від ДП «ЖБТЗ» в порядку ст. 128 КПК України про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відповідно до позовної заяви через умисні та протиправні дії ОСОБА_7 та Особи 1 у зв`язку із вчиненням ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ТОВ «ЖБТЗ» завдана матеріальна шкода (збитки) на суму 15122490,36 грн. 

Наразі у суду відсутні підстави для вирішення цивільного позову по суті у виділеному провадженні. Разом з тим, сторони угоди досягли згоди на часткове звільнення від цивільної відповідальності ОСОБА_7 з урахування відшкодування потерпілому та цивільному позивачу ТОВ «Житомирський бронетанковий завод» встановлені згідно з обвинувальним актом та угодою збитків у розмірі 5766121,39 грн. До того ж цивільний позивач ТОВ «ЖБТЗ» (потерпілі) надав письмову згоду на таке звільнення. 
6.2 Арешт майна
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.11.2022 у справі № 991/5676/22 частково задоволено клопотання детектива НАБУ ОСОБА_20 та накладено арешт на майно:
1) яке належить ОСОБА_7 з обмеженням права розпорядження майном, а саме:
- 1/2 будинку (309,10 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 ;
- будинок рибалки (347 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_4;
- будинок (125,8 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 ;
- нежитлову будівлю (АЗС з господарськими спорудами) (44,5 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_5;
- земельну ділянку (0,0653 га) - кадастровий номер 1810136300:10:006:0017, за адресою: АДРЕСА_1;
- земельну ділянку (0,1200 га) - кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада;
- земельну ділянку (1,7499 га) - кадастровий номер 1822055600:01:000:0001, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Новогуйвинська селищна рада;
- земельну ділянку (2,0859 га) кадастровий номер 1822055600:01:000:0147, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Новогуйвинська селищна рада;
- земельну ділянку (0,9537 га) - кадастровий номер 1822055600:02:001:0233, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське;
- земельну ділянку (0,2282 га) - кадастровий номер 1822086500:01:001:0041, за адресою: АДРЕСА_6;
- земельну ділянку (0,1500 га) - кадастровий номер 3221286400:03:002:0166, за адресою Київська область, Броварський район, Погребська сільська рада;
- земельну ділянку (1038,1456 кв.м.) кадастровий номер 0124384700:04:001:0181, за адресою: АДРЕСА_7;
- земельну ділянку (1,5245 га) - кадастровий номер 2623688301:01:002:0154, за адресою АДРЕСА_8;
- автомобіль ГАЗ 31021, державний номер НОМЕР_1 , (VIN № НОМЕР_13);
- корпоративні права на частку в статутному капіталі ТОВ «Українські будівельні ресурси та матеріали» (ЄДРПО 35290112), яка відповідає розміру його внеску до статутного капіталу у сумі 99 960,00 грн;
- корпоративні права на частку у розмірі 99% (8 729 300,00 грн) в статутному капіталі ТОВ Торгівельно-виробнича фірма «Брек» (ЄДРПОУ 37622434);
- корпоративні права на частку у розмірі 100 % (1223176,89 грн) в статутному капіталів ТОВ «Енерг-Оіл» (ЄДРПОУ 39653066).
2) Яке належить ОСОБА_21 , та яке на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 , з обмеженням права розпорядження таким майном, а саме:
- нежитлову будівлю (магазин) (49,5 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_3 ;
- земельну ділянку (0,0653 га) - кадастровий номер 1810136300:10:006:0017, за адресою: АДРЕСА_1;
- земельну ділянку (0,1000 га) - кадастровий номер 1810700000:01:005:0104, за адресою: АДРЕСА_9;
- земельну ділянку (0,1500 га) - кадастровий номер 1822055600:01:000:0833, за адресою: АДРЕСА_10;
- земельну ділянку (0,0311 га) - кадастровий номер 1822055600:03:001:0039, за адресою АДРЕСА_11;
- автомобіль VOLVO ХС90, державний номер НОМЕР_2 (VIN №? НОМЕР_3 );
- автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, державний номер НОМЕР_4 (VIN № НОМЕР_5 );
- корпоративні права на частку у розмірі 1 % (175,00 грн) в статутному капіталі ТОВ «Торгівельно-виробнича фірма «Брек» (ЄДРПОУ 37622434).
Ухвалою Апеляційної палати ВАКС від 10.01.2023 у справі № 991/5676/22 ухвалу слідчого судді ВАКС від 23.11.2022 скасовано в частині накладенні арешту на майно, яке належить ОСОБА_21 , а саме: нежитлову будівлю (магазин) (49,5 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_3; 326/653 земельної ділянки (0,0653 га) - кадастровий номер 1810136300:10:006:0017, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку (0,1000 га) - кадастровий номер 1810700000:01:005:0104, за адресою: АДРЕСА_9; земельну ділянку (0,1500 га) - кадастровий номер 1822055600:01:000:0833, за адресою: АДРЕСА_12; земельну ділянку (0,0311 га) - кадастровий номер 1822055600:03:001:0039, за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
У цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 буде призначено додаткове покарання у виді частини конфіскації майна, а саме земельної ділянки (0,1200 га), кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, розташованої за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада, яке в силу положень ст. 77 КК України не застосовуватиметься з огляду на те, що суд звільняє обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.
Проте незастосування такого додаткового покарання пов`язано саме зі звільненням від покарання з випробуванням, тобто виключно із сприятливим перебігом іспитового строку, що на даний час не може бути вирішено наперед.
За таких обставин скасування арешту частини майна, а саме земельної ділянки (0,1200 га), кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, розташованої за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.11.2022 у справі № 991/5676/22 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно ОСОБА_7 , є передчасним, адже потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала.
В іншій частині арешт майна підлягає скасуванню.
6.3 Речові докази

Суд вирішує долю речових доказів у кримінальному провадженні за правилами, передбаченими у ч. 9 ст. 100 КПК України.

Сторони не повідомили суд про необхідність вирішення цим вироком питання про долю певних речових доказів у кримінальному провадженні за правилами, передбаченими ч. 9 ст. 100 КПК України.
Документи, передані суду сторонами кримінального провадження, підлягають залишенню в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання (п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України).
6.4 Запобіжний захід
Відповідно до ч. 3 ст. 475, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили суд скасувати раніше застосований запобіжний захід у вигляді застави, оскільки наразі немає потреби в застосуванні такого заходу забезпечення.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав позицію сторони захисту.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.11.2022 у справі № 991/5734/22 до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді застави у розмірі 1200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3120000 грн та покладено ряд обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
25.11.22 заставу у зазначеному розмірі внесено заставодавцями ОСОБА_22 , РНОКПП НОМЕР_6 ; ОСОБА_23 , РНОКПП НОМЕР_7 ; ОСОБА_24 , РНОКПП НОМЕР_8 ; ОСОБА_25 РНОКПП НОМЕР_9 ; ОСОБА_26 , РНОКПП НОМЕР_10 ; ОСОБА_27 , РНОКПП НОМЕР_11 ; ОСОБА_28 , РНОКПП НОМЕР_12 ; ОСОБА_29 , у рівних частинах по 390000 гривень. 
Ухвалою слідчого судді ВАКС від 17.01.2023 у справі № 991/255/23 строк частини покладених на ОСОБА_7 обов`язків продовжено до 17.03.2023.
Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на ОСОБА_7 були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припинила свою дію і обов`язки вважаються скасованими відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України. Отже на день ухвалення Вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжує діяти запобіжний захід у виді застави 1200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3120000 грн.
Суд не встановив порушень виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, покладених на нього судовим рішенням та передбачених кримінальним процесуальним законом.
Стаття 194 КПК України визначає порядок застосування запобіжного заходу, зокрема, за приписами ч. 1 цієї статті суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
З огляду на наведені норми процесуального законодавства, що регулюють питання застосування до особи запобіжного заходу, враховуючи, що прокурор не заперечує щодо скасування запобіжного заходу, ОСОБА_7 цим вироком визнається винуватим у вчиненні злочину і йому призначається основне покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, відсутня інформація про існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, суд не вбачає підстав для залишення застави щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили. У зв`язку із зазначеним застосований раніше запобіжний захід у виді застави підлягає скасуванню, а сума застави поверненню заставодавцям.
6.5 Щодо процесуальних витрат
 
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У цій судовій справі питання про розподіл процесуальних витрат не вирішується.
6.6.Підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні.
6.7 Викривач у кримінальному провадженні відсутній.
На підставі викладеного та керуючись ст. 369-371, 373-376, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2016 за № 42016060360000008, укладену 08.04.2026 у місті Києві між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_11 зі змінами від 23.04.2026.
2. ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та призначити на підставі угоди про визнання винуватості узгоджену міру покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, у яких частка власності держави перевищує 50%, на строк 3 (три) роки, з конфіскацією частини майна, а саме земельної ділянки (0,1200 га), кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, розташованої за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада.
3. На підставі частин 2-4 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
4. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
5. Іспитовий строк ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку.
6. Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади на підприємствах, у яких частка власності держави перевищує 50%, підлягає окремому виконанню. Строк його відбування обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
7. Відповідно до ст. 77 КК України, при застосуванні ст. 75 КК України, додаткове покарання у виді частини конфіскації належного ОСОБА_7 майна не застосовувати.
8. Скасувати запобіжний захід у виді застави у розмірі 1200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3120000 грн, застосований до ОСОБА_7 згідно з ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.11.2022 у справі № 991/5734/22.
9. Заставу у зазначеному розмірі повернути заставодавцям: ОСОБА_22 , РНОКПП НОМЕР_6 ; ОСОБА_23 , РНОКПП НОМЕР_7 ; ОСОБА_24 , РНОКПП НОМЕР_8 ; ОСОБА_25 РНОКПП НОМЕР_9 ; ОСОБА_26 РНОКПП НОМЕР_10 ; ОСОБА_27 , РНОКПП НОМЕР_11 ; ОСОБА_28 , РНОКПП НОМЕР_12 ; ОСОБА_29 (квитанція № 9288-5548-5864-4321 від 25.11.2022), у рівних частинах по 390 000 (триста дев`яносто тисяч) гривень.
10. Залишити без змін арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.11.2022 у справі № 991/5676/22 в частині накладення арешту на земельну ділянку (0,1200 га) - кадастровий номер 1820980300:02:000:0804, розташованої за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, Водотиївська сільська рада.
11. Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_21 (яке на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 ), ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.11.2022 у справі № 991/5676/22, а саме на:
- 1/2 будинку (309,10 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 ;
- будинок рибалки (347 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_4;
- будинок (125,8 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 ;
- нежитлову будівлю (АЗС з господарськими спорудами) (44,5 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_5;
- 327/653 земельної ділянки (0,0653 га) - кадастровий номер 1810136300:10:006:0017, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку (1,7499 га) - кадастровий номер 1822055600:01:000:0001, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Новогуйвинська селищна рада;
- земельну ділянку (2,0859 га) кадастровий номер 1822055600:01:000:0147, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Новогуйвинська селищна рада;
- земельну ділянку (0,9537 га) - кадастровий номер 1822055600:02:001:0233, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське;
- земельну ділянку (0,2282 га) - кадастровий номер 1822086500:01:001:0041, за адресою: АДРЕСА_6;
- земельну ділянку (0,1500 га) - кадастровий номер 3221286400:03:002:0166, за адресою Київська область, Броварський район, Погребська сільська рада;
- земельну ділянку (1038,1456 кв.м.) кадастровий номер 0124384700:04:001:0181, за адресою: АДРЕСА_7;
- земельну ділянку (1,5245 га) - кадастровий номер 2623688301:01:002:0154, за адресою АДРЕСА_8;
- автомобіль ГАЗ 31021, державний номер НОМЕР_1 , (VIN № НОМЕР_13 );
- корпоративні права на частку в статутному капіталі ТОВ «Українські будівельні ресурси та матеріали» (ЄДРПО 35290112), яка відповідає розміру його внеску до статутного капіталу у сумі 99 960,00 грн;
- корпоративні права на частку у розмірі 99% (8 729 300,00 грн) в статутному капіталі ТОВ Торгівельно-виробнича фірма «Брек» (ЄДРПОУ 37622434);
- корпоративні права на частку у розмірі 100 % (1223176,89 грн) в статутному капіталів ТОВ «Енерг Оіл» (ЄДРПОУ 39653066).
- автомобіль VOLVO ХС90, державний номер НОМЕР_2 (VIN №? НОМЕР_3 );
- автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, державний номер НОМЕР_4 (VIN № НОМЕР_5 );
- корпоративні права на частку у розмірі 1 % (175,00 грн) в статутному капіталі ТОВ «Торгівельно-виробнича фірма «Брек» (ЄДРПОУ 37622434).
12. Документи передані суду сторонами кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
13. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вищий антикорупційний суд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
14. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
15. Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з положеннями ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
16. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

17. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_1 

Судді ОСОБА_3 

ОСОБА_2