Справа № 202/11504/25
Провадження № 2/202/1647/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Коваленко К.В.,
представника позивача - Громова Ю.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, - 

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» в особі представника, адвоката Громова Юліана Анатолійовича, звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була мачухою позивача ОСОБА_1 .
На час смерті ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням Дніпропетровського БТІ від 07.04.1993 року, а також технічним паспортом від 08.04.1993 року. 
До ОСОБА_2 власником цієї квартири був батько позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою ОК «ЖБК №138 «Сатурн» №24 від 23.09.2025, а також ордером №2204 від 21.11.1968.
Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказав, що його мачуха ОСОБА_2 була визнана особою з інвалідністю першої групи підпункт «С» безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 від 03.04.2006.
У квітні 1995 року Рішенням Виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за №154/4, позивач ОСОБА_1 був призначений піклувальником над ОСОБА_2 , яка є інвалідом першої групи загального захворювання та за висновком лікарів потребує постійного стороннього догляду. В подальшому позивач прибував до органів місцевого самоврядування з питанням щодо його статусу як піклувальника мачухи, де позивачу усно підвереджували чинність даного рішення Виконкому від 1995 року та відсутність підстав для його переоформлення.
02 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої мачухи ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №82747439 від 02.10.2025.
18 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шостої дніпровської державно нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої мачухи ОСОБА_2 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у задоволенні якої було відмовлено, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2025.
Позивач зазначає, що він проживав разом із мачухою ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема з квітня 1995 року і до дня смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та є спадкоємцем четвертої черги. 
Позивач стверджує, що протягом згаданого періоду, тобто з квітня 1995 року до 10 травня 2025 року, позивач та його мачуха вели спільний бюджет (заробітна плата та інші доходи позивача, пенсія мачухи); спільно харчувалися; разом купували майно для спільного користування (посуд, домашню одежу, тощо); спільним бюджетом несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт; надавали один одному взаємну допомогу (зокрема разом відвідували лікарні та купували ліки). Усю організацію поховання поніс позивач.
Позивач додатково вказує, що окрім нього інших спадкоємців після померлої ОСОБА_2 немає, позаяк її чоловік та батько позивача помер у 1992 року, інших дітей немає. Тому належним відповідачем є орган місцевого самоврядування, представлений Дніпровською міською радою.
Просив суд: встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з квітня 1995 року до 10 травня 2025 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2025 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П.
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Слюсар Л.П. від 27 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №589/2025 заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 20 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви від 18 грудня 2025 року, просили суд проводити розгляд справи без участі представника Дніпровської міської ради. Просили суд прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства на підставі матеріалів, що знаходяться у справі. 
Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Заяв та клопотань не надійшло.
Свідок ОСОБА_4 , цивільна дружина позивача, повідомила суду про те, що перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 з грудня 1999 року. З позивачем в них є син ОСОБА_5 , 2005 року народження. Повідомила суду про те, що ОСОБА_2 виховувала ОСОБА_6 з 7 років. Після смерті батька позивача в 1992 році, ОСОБА_6 став піклувальником над мачухою, вона була інвалідом 1 групи по зору. Вони проживали однією сім`єю, у них був спільний бюджет, ОСОБА_7 допомагав їй. Останні роки ОСОБА_2 дуже хворіла. 
Свідок ОСОБА_8 , син позивача, вказав, що ОСОБА_2 була його бабусею. Вони проживали однією сім`єю. 
Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого 13 травня 2025 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 13 травня 2025 року складено відповідний актовий запис №1855. 
Відповідно до копії реєстраційного посвідчення Дніпропетровського БТІ від 07.04.1993 року, а також технічного паспорту від 08.04.1993 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві особистої власності ОСОБА_2 .
Як вбачається із довідки ОК «ЖБК №138 «Сатурн» №24 від 23.09.2025, та ордером №2204 від 21.11.1968 року ОСОБА_3 був власником квартири адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 . 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_3 . 
Відповідно до спадкової справи №589/2025, яка заведена Шостою дніпровською державною нотаріальною контрою, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 .
18.11.2025 року постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської нотаріальної контори Єремєєвої А.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру в АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 . Відмова мотивована тим, що спадкоємцем не надано жодного документу, який би підтверджував наявність родинних відносин зі спадкоємцем та наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва. 
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого ЗАГС Індустріального району м. Дніпропетровська 17 липня 1979 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками є: батько ОСОБА_3 , матір ОСОБА_9 .
04 грудня 1981 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 04 грудня 1981 року. Після укладення шлюбу прізвище чоловіка – « ОСОБА_11 », прізвище дружини – « ОСОБА_11 ».
Згідно з рішенням Виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 01.04.1995 року №154/4, «про призначення ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 », яка є інвалідом першої групи загального захворювання та за висновком лікарів потребує постійного стороннього догляду, призначено ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 . 
Відповідно до довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 від 03.04.2006 ОСОБА_2 визнана особою з інвалідністю першої групи з дитинства по зору безстроково. Потребує постійної сторонньої допомоги. 
Як зазначає позивач він проживав разом із мачухою ОСОБА_2 з дитинства, з часу реєстрації його батьком шлюбу в грудні 1981 року, за адресою: АДРЕСА_1 . А з квітня 1995 року і до дня смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , був її піклувальником та проживав однієї сім`єю з нею. Протягом згаданого періоду, тобто з квітня 1995 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , він та його мачуха вели спільний бюджет (заробітна плата та інші доходи позивача, пенсія мачухи); спільно харчувалися; разом купували майно для спільного користування (посуд, домашню одежу, тощо); спільним бюджетом несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт; надавали один одному взаємну допомогу (зокрема разом відвідували лікарні та купували ліки). Усю організацію поховання поніс позивач, інших спадкоємців після померлої ОСОБА_2 немає.
За ч. ч. 1-2 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 “Про судову практику у справах про спадкування” При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Подібні за змістом висновки виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Необхідною умовою для встановлення заявленого факту є доведеність факту спільного проживання заявника та спадкодавця як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.
Судом встановлено, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті мачухи оскільки ним не надано жодного документу, який би підтверджував наявність родинних відносин зі спадкодавцем та наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва.
Як вбачається із наданих позивачем доказів з 01.04.1995 року він за рішенням Виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 01.04.1995 року №154/4, був призначений піклувальником над ОСОБА_2 , яка є інвалідом першої групи з дитинства по зору безстроково та за висновком лікарів потребує постійного стороннього догляду. Позивач зареєстрований за адресоюм. АДРЕСА_2 з 18.10.2018 року. 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю протягом 5 років. 
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю з квітня 1995 року до 10 травня 2025 року знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. 
Відносно розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, то суд вважає, що витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на позивача.
Керуючись: ст.ст. 4, 13, 48,51,141, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, код ЄДРПОУ 26510514), третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 15, код ЄДРПОУ 02891026), про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини - задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з квітня 1995 року до 10 травня 2025 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Л.П. Слюсар