ЄУНСС: 362/9078/25
НП: 2/453/510/26

РІШЕННЯ
іменем України

28 квітня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого - судді Микитина Володимира Ярославовича,
сторони у справі:
позивач - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ»;
відповідач -  ОСОБА_1 ;
зміст позовних вимог - про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання;
розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.
Позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», у порядку представництва, котре здійснює адвокат Войціховський А.В., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 08.11.2025 року подав у Васильківський міськрайонний суд Київської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві вказаного суду за вх. № 28629, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_1 у порядку регресу виплачене потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 42 744 грн. 73 коп., а також стягнути штрафі санкції у виді інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з дати подання цього позову і до дати ухвалення рішення. Судові витрати у справі позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» при ухваленні рішення просить покласти на відповідача ОСОБА_1 ..
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.03.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки ВАЗ моделі 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , та транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, й таким чином було встановлено факт, що відповідач ОСОБА_1 під час настання дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу марки ВАЗ моделі 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, була забезпечена позивачем ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-213847146. Враховуючи матеріали страхової справи, позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» здійснив обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» шкоди третій особі за полісом страхування № EP-213847146 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування № EP-213847146 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 2 500 грн. 00 коп.), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», на виконання полісу страхування № EP-213847146, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 42 744 грн. 73 коп.. Враховуючи встановлену судом винуватість відповідача ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, порушення ним обов`язків, встановлених чинним законодавством, а також здійснення виплати страхового відшкодування, позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» отримав право звернутися до відповідача ОСОБА_1 за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі виплаченого страхового відшкодування, - завершує свої обґрунтування адвокат Войціховський А.В..
Відповідач ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» до нього про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 05.03.2026 року, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, йому була вручена ще 11.03.2026 року. Втім, відповідач ОСОБА_1 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи. 
Заразом з позовною заявою позивачем ТзОВ «Страхова група «ОБЕРІГ» заявлено також клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцовою І.О., у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 09.12.2025 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача ОСОБА_1 .. Так, згідно сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2109350 від 09.12.2025 року, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцової І.О. від 22.12.2025 року цю справу, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил загальної підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Стрийський міськрайонний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 ..
Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Яніва Н.М. від 23.01.2026 року цю справу, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил загальної підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 ..
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 10.03.2025 року, з-поміж іншого, після отримання матеріалів позовної заяви, у порядку статті 32 ЦПК України, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. задовлено клопотання позивача ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Постановлено розглянути цю справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України та на сайті Сколівського районного суду Львівської області.
Інші процесуальні дії у цій справі не вчинялись, а ухвали не постановлялись. 

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. 
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «Страхова група «ОБЕРІГ» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідача ОСОБА_1 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.
Відповідно до змісту постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Поповича О.В. від 17.04.2024 року за єдиним унікальним номером судової справи 362/2233/24, встановлено, що 24.03.2024 року о 17:10 год. в м. Василькові Обухівського району Київської області по вул. Зеленій, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ моделі 2199, державний номерний знак НОМЕР_5 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки, із застосуванням спеціального технічного засобу Drager 6810, в присутності двох свідків, результат тестування 1,92 проміле, що підтверджується тестом №1532, чим порушив пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, встановлено, що 24.03.2024 року о 17:10 год. в м. Василькові Обухівського району Київської області по вул. Зеленій, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ моделі 2199, державний номерний знак НОМЕР_5 , під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , що знаходився позаду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків, чим порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відтак, визнано відповідача ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього стягнення: за ст. 124 КУпАП - у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч. 1 ст. 130 КУпАП - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вказана постанова набрала законної сили у встановленому чинним законодавством порядку (копія міститься у справі, а. с. 17-18).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на бланку серії НОМЕР_6 , автомобіль марки VOLKSVAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_7 , належить ОСОБА_3 (копія міститься у справі, а. с. 21-22).
Відповідно до поліса серії ЕР номер 213847146, укладений в 2023 році (діючий на 24.03.2024 року) транспортний засіб марки ВАЗ моделі 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_5 , був застрахований в позивача ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, становив 160 000 грн. 00 коп., а розмір франшизи було визначено у 2 500 грн. 00 коп. (копія міститься у справі, а. с. 19).
Відповідно до акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість), дата огляду 29.03.2024 року, встановлені деталі і опис пошкодження автомобіля марки VOLKSVAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_7 (копія міститься у справі, а. с. 23-24).
Відповідно до заяви ОСОБА_3 до позивача ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на виплату страхового відшкодування від 07.05.2024 року у межах страхової справи № 49038, у зв`язку з настанням страхового випадку 24.03.2024 року за договором страхування серії ЕР номер 213847146 від 25.03.2023 року, остання на підставі права власності просить виплатити належне їй (за вирахуванням суми франшизи 2 500 грн. 00 коп.) страхове відшкодування у розмірі 42 744 грн. 73 коп. (копія міститься у справі, а. с. 20).
Відповідно до ремонтної калькуляції № 49038 від 05.04.2024 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки VOLKSVAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_7 , з вирахуванням зношення запчастин, складає 48 244 грн. 73 коп. (копія міститься у справі, а. с. 25-30).
Відповідно до страхового акту № 49038/1 від 15.05.2024 року, складеного в рамках страхової справи № 49038 за договором страхування серії ЕР номер 213847146 від 25.03.2023 року щодо страхового випадку, яким мав місце 24.03.2024 року по вул. Зеленій у м. Васильків Київської області , сума страхового відшкодування становить 42 744 грн. 73 коп. (копія міститься у справі, а. с. 31).
Згідно з платіжною інструкцією в національній валюті від 15.05.2024 року № 9177, позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» виплатив ОСОБА_3 42 744 грн. 73 коп. страхового відшкодування згідно страхового акту 49038/1 від 08.05.2024 року (VOLKSVAGEN моделі POLO, державний номерний знак НОМЕР_7 ), без ПДВ (копія міститься у справі, а. с. 32).

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.
Встановлені судом цивільні правовідносини, пов`язані із здійсненням страхового відшкодування (регламентної виплати) та подальшим відшкодуванням її розміру з винної особи, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час настання страхового випадку) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України предмет доказування становить: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час настання страхового випадку), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. В силу статей 5, 6 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 28 цього Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це, серед іншого, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.
Статтею ст. 29 цього Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Аналіз викладених приписів чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідні правові висновки сформовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року за єдиним унікальним номером справи 755/18006/15-ц).
Як визначено у пункті 36.2 ст. 36 цього Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Згідно з ст. 38 цього Закону, право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Щодо стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року за єдиним унікальним номером справи 910/10156/17 вказала, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року за єдиним унікальним номером справи 758/1303/15-ц (п. 26).
У постанові від 23.05.2018 року за єдиним унікальним номером справи 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 року за єдиним унікальним номером справи 450/1686/17 та від 15.07.2019 року за єдиним унікальним номером справи 235/499/17). 
Згідно з пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За таких обставин, обов`язок щодо несвоєчасної сплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика.
Крім цього, як роз`яснюється у пункті 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК України).

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.
З огляду на досліджені обставини справи, пов`язані із встановленням вини відповідача ОСОБА_1 у порушенні ним Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, причинно-наслідковим зв`язком між такою пригодою, встановленим в судовому порядку станом алкогольного сп`яніння відповідача ОСОБА_1 й заподіяною шкодою майну обох транспортних засобів, а також відшкодуванням такої шкоди позивачем ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», суд, вважає, що її розмір повинен бути компенсований зазначеному позивачеві відповідачем ОСОБА_1 у порядку регресу як особою, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і який перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Оскільки на підставі заяви ОСОБА_3 до позивача ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на виплату страхового відшкодування від 07.05.2024 року у межах страхової справи № 49038 у зв`язку з настанням страхового випадку 24.03.2024 року за договором страхування серії ЕР номер 213847146 від 25.03.2023 року, виплачено страхове відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2 500 грн. 00 коп.) у розмірі 42 744 грн. 73 коп., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 15.05.2024 року № 9177, то 100 % цієї суми повинно бути покладено на відповідача ОСОБА_1 у порядку регресу як на особу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і який перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, з огляду на викладене у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_1 не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести наслідки у вигляді сплати позивачеві ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» інфляційних втрат, пені та 3% річних.
Так, позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», зазначаючи, що відповідач ОСОБА_1 порушив грошове зобов`язання, яке на його думку є підставою для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних, просить стягнути з останнього штрафні санкції за період з дати подання позову до суду включно по дату ухвалення судового рішення. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» долучив докази направлення його з відповідними додатками відповідачеві ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_2 . Як слідує з трекінгу поштового відправлення № 7904908678283, воно повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. Водночас, поштове відправлення було направлено позивачем ТзОВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на невірну адресу відповідача ОСОБА_1 , оскільки цивільну справу передано за підсудністю встановленою ч. 1 ст. 27 ЦПК України. Окрім того, в матеріалах цієї справи відсутня претензія/вимога до відповідача ОСОБА_1 ..
Резюмуючи, суд висновує, що позовні вимоги, сформовані про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання, підлягають до часткового задоволення. Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», підлягає стягненню 42 744 грн. 73 коп. страхового відшкодування у порядку регресу. В задоволенні решті позовних вимог належить відмовити.

Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 662 грн. 40 коп. які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 , в сумі 2 662 грн. 40 коп..
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 300 грн. 00 коп. позивач ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» надав суду: копію договору про надання професійної правової допомоги від 16.07.2025 року, укладеного між ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» та адвокатом Войціховський А.В., попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу; копію акту № 49038/1 прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правової допомоги від 16.07.2025 року і копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (містяться у справі, а. с. 33-40).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду заперечення щодо витрат позивача ТзДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на правничу допомогу у розмірі 7 300 грн. 00 коп., водночас, суд, враховуючи принцип співмірності таких витрат, вважає, що витрати на правову допомогу у даній конкретній справі належить обмежити до 4 000 грн. 00 коп., які стягнути на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 ..
Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 2, 4-5, 7, 10, 12-13, 77-82, 89-90, 95, 137, 141, 191, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» 42 744 (сорок дві тисячі сімсот сорок чотири) грн. 73 коп. страхового відшкодування, у порядку регресу.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» 6 662 (шість тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та коштів на професійну правничу допомогу, з урахуванням їх зменшення судом.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 

Повне найменування сторін у справі.
Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», код у ЄДРПОУ: 39433769; місцезнаходження юридичної особи: вул. Васильківська, 14, м. Київ, 03040; адреса електронної пошти: lawyers.oberig@gmail.com; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Повне рішення суду складено: 28 квітня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН