ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 600/4841/25-а
адміністративне провадження № К/990/20944/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу №600/4841/25-а
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року (головуючий суддя Сапальова Т.В., судді: Капустинський М.М. Шидловський В.Б. ),
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивачка) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі також - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21.08.2025 №0003242-1309-2413 про стягнення податкового боргу у сумі 7525665,15 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку. 
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2026 року апеляційну скаргу позивачки на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дати отримання цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із наведенням поважних причин такого пропуску.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року на підставі п.4 ч.1 ст.299 КАС України.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що станом на 06 квітня 2026 року вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом не виконані, заяв (клопотань) на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом не надано ні через канцелярію суду, ні поштовим зв`язком.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачкою строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки у даному випадку такий строк слід відраховувати не з дня проголошення рішення, а з дня складення повного судового рішення, оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення. 
Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2026 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.
Відповідач правом подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному перегляду судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України. 
Згідно частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
За змістом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Залишаючи апеляційну скаргу позивачки без руху, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято в порядку письмового провадження 30 січня 2026 року, отже останнім днем подання апеляційної скарги є 03 березня 2026 року. Однак, апеляційна скарга подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду засобами поштового зв`язку 09 березня 2026 року, тобто з пропуском тридцятиденного строку, встановленого ч. 1 ст. 295 КАС України. 
Такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
З матеріалів справи вбачається, що вона розглянута у відкритому судовому засіданні, а не у письмовому, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у цій справі ухвалено 30 січня 2026 року, а в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення. 
Повне судове рішення складено 06 лютого 2026 року, про що зазначено у такому рішенні.
Відтак, перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався саме з дня, наступного за днем складення повного тексту судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, перебіг тридцятиденного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі розпочався 07 лютого 2026 року.
Тридцятий день цього строку припав на 08 березня 2026 року. 
У відповідності до частини шостою статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Оскільки 08 березня 2026 року був вихідним днем, останнім днем для подання апеляційної скарги було 09 березня 2026 року.
Апеляційна скарга подана позивачкою до суду апеляційної інстанції саме 09 березня 2026 року, тобто у межах установленого процесуальним законом строку.
Натомість, суд апеляційної інстанції, визначивши останнім днем строку подання апеляційної скарги 03 березня 2026 року, фактично обчислив його з дати оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.
Таке неправильне застосування норм процесуального права призвело до безпідставного залишення апеляційної скарги без руху та подальшої необґрунтованої відмови у відкритті апеляційного провадження.
Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції
Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - скасувати, направивши справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року у справі №600/4841/25-а скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не оскаржується.

Судді	В.П. Юрченко Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк