Справа №766/1652/26 н/п 2/766/7997/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21"травня 2026 року
Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючої судді Кузьміної О.І.,
за участю секретаря судового засідання Савицького В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України,-
ВСТАНОВИВ:
Представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України , посилаючись на те, що 21.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 , укладено Кредитний договір №Ф060820П. Відповідно до Кредитного договору Кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 834,00 дол.США. На забезпечення умов виконання кредитного договору № Ф060820П від 21.09.2006 року з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 02-23-Ф060820П-1646 від 22.09.2006 року.
25.04.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», та ОСОБА_3 , укладено Кредитний договір № Ф060334П. Відповідно до кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 799,00 дол. США. На забезпечення умов виконання кредитного договору № Ф050334П-754 від 25.04.2006 року з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 02-23-Ф050334П-754 від 25.04.2006 року.
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачам кредит, однак відповідачі належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого виникла заборгованість перед кредитором.
Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від "29" серпня 2018 року, в рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством " Укрсоцбанк " (містоКиїв - 03150, вулиця Ковпака, будинок № 29, МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019 р/р  НОМЕР_1 ) на загальну суму 198 626 (сто дев`яносто вісім тисяч шістсот двадцять шість) доларів США 48 центів, що еквівалентно станом на 21 січня 2016 року становить 2 195 900 (два мільйони сто дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 19 копійок, за кредитним договором № Ф060334П та Ф060820П звернути стягнення на квартиру, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 31,9 кв.м., однак дане рішення не виконано. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідачів на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф060820П від 21.09.2006 року та заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф060334П від 25.04.2006 року, заборгованість за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 17 876,38дол.США, а також понесені судові витрати.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав уточнені позовні вимоги, в яких просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф060820П від 21.09.2006 року, що становить 2692,19доларів США, еквівалент в гривні 271635,07грн., стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф060334П від 25.04.2006 року, що становить 19043,48 доларів США, еквівалент в гривні 682878,11грн., а також понесені судові витрати, та надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача надав заяву в якій просив у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф060820П від 21.09.2006 р., та стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ « Альфа-Банк», за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № Ф060334П від 25.04.2006 р., заборгованість за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 17 876,38 дол. США., судові витрати з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь АТ «Сенс Банк», відмовити у повному обсязі у зв`язку зі спливом позовної давності до основної та додаткової вимоги. 
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , укладено Кредитний договір №Ф060820П. Відповідно до кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 834,00 дол.США, а позичальник зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 
На забезпечення умов виконання кредитного договору № Ф060820П від 21.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 02-23-Ф060820П-1646 від 22.09.2006року, за умовами якого у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель разом з позичальником солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним договором.
25.04.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», та ОСОБА_1 , укладено Кредитний договір № Ф060334П. Відповідно до кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50 799,00 дол. США, а позичальник зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 
На забезпечення умов виконання кредитного договору № Ф050334П-754 від 25.04.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 02-23-Ф050334П-754 від 25.04.2006 року, за умовами якого у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором поручитель разом з позичальником солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним договором.
Рішенням №5/2019 ПАТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було припинено ПАТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.
12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.
30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».
Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва №753/69/15-ц від 29 серпня 2018 року, в рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством " Укрсоцбанк " (місто Київ - 03150, вулиця Ковпака, будинок № 29, МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019 р/р НОМЕР_1 ) на загальну суму 198 626 (сто дев`яносто вісім тисяч шістсот двадцять шість) доларів США 48 центів, що еквівалентно станом на 21 січня 2016 року становить 2 195 900 (два мільйони сто дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 19 копійок, за кредитним договором № Ф060334П та Ф060820П звернути стягнення на квартиру, загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 31,9 кв.м. 
Постановою Київського апеляційного суду №753/69/15-ц від 22.01.2019 року апеляційну скаргу задовольнити частково; рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року в частині визначення суми заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення наіпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., яка знаходиться за адресою, змінити, зменшивши суму з 198626,48 доларів США, що еквівалентно станом на 21 січня 2016 року 2195900 грн. до 1135681 грн. 65 коп. та 18319,20 доларів США, що станом на 21 січня 2016 року за курсом НБУ є еквівалентом 451770 грн. 58 коп. В решті рішення суду залишити без змін.
Вбачається, що позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на невиконання відповідачами вказаного рішення суду та керуючись ст. 625 ЦК України наводить розрахунок суми трьох відсотків річних, яка нарахована за невиконання зобов`язань, встановленого рішеннями суду яка складає по кредиту №Ф060820П - 2 692,19 дол. США., кредиту №Ф050334П становить - грн. 19 043,48 дол. США.
Отже у спірних правовідносинах, які виникли між ПАТ АБ «СЕНС Банк» та відповідачами у даній справі кредитор (банк) має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України.
Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 19 січня 2022 року в справі № 204/3530/17; від 17 лютого 2021 року в справі № 303/7132/18.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У главі 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання, а в частині першій статті 598 цієї глави обумовлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання визначені, зокрема, у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.
За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться у статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст.129 Конституції України).
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст.129-1 Конституції України).
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно з яким натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем доведено укладення відповідачами кредитних договорів та договорів іпотеки, наявність рішення про стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Проте в матеріалах справи відсутні докази отримання на підставі рішення суду виконавчих листів та пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання та доказів невиконання рішення суду.
Враховуючи, що позивачем не доведено пред`явлення виконавчих листів до виконання, не роз`яснено причини невиконання рішення суду про звернення стягнення, тобто його вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого безпідставним є застосування положень статті 625 ЦК України.
Отже, факт не перебування виконавчого листа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності із закінченням строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та за відсутності ухвали суду про поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зазначена норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
За таких обставин можливі аргументи на користь стягувача про те, що невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності, у цьому випадку не можуть вважатись доречними, оскільки саме надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення трьох процентів річних, нарахованих на невиконувану вимогу, суперечитиме принципу правової визначеності.
З огляду на викладене вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.
Доводи представника відповідача Мужжухіна С.С. не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані в судовому засіданні обставинами.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 15, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265,  ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.     
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	О. І. Кузьміна